ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/629/25 Справа № 206/2238/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вязанкіна Наталія Петрівна, на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року в цивільній справі номер 206/2238/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивачка з відповідачем з 04 червня 2004 року по 10 вересня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, за період якого, ними було набуте нерухоме майно, право власності на яке, зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку площею 0,0310 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0023, та домоволодіння, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на утриманні позивачки. Відповідач залишив їх та не цікавиться дітьми, їх успіхами та досягненнями, не приймає участь у їх утриманні.
Позивачка, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0310 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.
Визнано за ОСОБА_7 право власності на 2/3 частини домоволодіння з господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житловий будинок літ. А-2, загальною площею 105,1 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м, навіс літ. а, ганок літ. аІ; вигрібна яма літ. в.я; замощення І; хвіртка №1; огорожа №2; огорожа №3.
Залишено у власності ОСОБА_1 1/3 частину домоволодіння з господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житловий будинок літ. А-2, загальною площею 105,1 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м, навіс літ. а, ганок літ. аІ; вигрібна яма літ. в.я; замощення І; хвіртка №1; огорожа №2; огорожа №3.
Визнано за ОСОБА_7 право власності на 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 0,031 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0066, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Залишено у власності ОСОБА_1 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,031 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0066, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судові витрати, які складаються з судового збору, у розмірі 4673,00 грн.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вязанкіна Н.П., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року у справі №206/2238/22, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене із грубим порушенням норм матеріального й процесуального права.
Суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника, порушив право відповідача на справедливий суд. Про слухання справи 09 липня 2024 року представник відповідача повідомлений не був, так як з 20 червня 2024 року по 22 липня 2024 року адвокат знаходилась у відпустці за межами країни, що підтверджується копією закордонного паспорту НОМЕР_1 . Знаходячись за межами України, адвокат не мала можливості користуватися електронним кабінетом, так як не завжди був Інтернет.
На протязі останніх 5 років відповідач кожного місяця перераховував гроші на утримання дітей на їх особисті рахунки. Також ним було здійснено багато переказів на ім`я позивачки в платіжній системі WesternUnion. Крім того, у домоволодінні сторін на протязі тривалого часу мешкають квартиранти, дохід від яких отримує саме ОСОБА_7 . Майном, що знаходиться в будинку (різноманітна побутова техніка), а також не розподіленим між сторонами мотоциклом, який зберігається в гаражі спірного будинку, та всіма іншими речами користується виключно позивачка, не сплачуючи відповідачу жодної копійки компенсації.
Джерелом набуття спірного майна є особисті кошти відповідача, що він може підтвердити. На судове засідання ним буде наданий доказ, де саме вказано, що він особисто брав кошти в борг будівництва спірного домоволодіння та купівлі земельної ділянки. Раніше у нього не було можливості це зробити тому що він не знаходиться в Україні. 
Відповідно до огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо розгляду справ у спорах, що виникають із розподілу майна подружжя від 2020 року проживання дітей з одним із подружжя само собою не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти. Відповідно до п. 3.2 даного огляду придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Від ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Голубніченко В.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила залишити рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року у справі №206/2238/22 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
ОСОБА_1 жодним чином своїм дітям не допомагає, не бере участь у їх матеріальному утриманні, моральному та духовному їх розвитку, жодним чином не спілкується з ними, не цікавиться про їх розвиток, досягнення, їх здоров`я, успіхами в шкільних закладах. У відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2024 року в розмірі 303196,77 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданий державним виконавцем.
Позивачка разом зі своїми дітьми мешкають в спірному домоволодінні, який в свою чергу має загальну площу 105,1 кв. м та тільки житлову має 35,3 кв. м і складається з трьох житлових кімнат, що звісно є не достатнім, враховуючи різний вік дітей, різну стать. їх кількість. Враховуючи зазначене та зухвалу поведінку відповідача ОСОБА_1 по відношенню до своїх чотирьох неповнолітніх на той час дітей та залишення позивачку в скрутному матеріальному становищі, остання вважає за можливим та наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя та збільшення частки позивачки з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що кошти, за які було придбано спірне майно, були його особистими, а відповідно і майно є особистою приватною власністю будь-якими доказами не підтверджено, натомість хоч і враховуючи змагальність сторін, право особистої приватної власності належить доказуванню безпосередньо особі про яке це право зазначає, тобто відповідачу. Така позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.
На думку позивачки, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вязанкіна Н.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Кисельов Б.В. апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю - доповідача, позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2004 року (а.с. 12).
Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 13, 14, 15, 16).
Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 17-18).
За період перебування у шлюбі сторонами було набуте наступне нерухоме майно, право власності на яке, зареєстровано за ОСОБА_1 , а саме:
- земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0023, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Єдаменко О.А.; в подальшому кадастровий номер був змінений на 1210100000:09:001:0066, у зв`язку з чим виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії АЖ №131218, виданий 01 липня 2009 року Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області; в подальшому змінена адреса розташування земельної ділянки: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим 21.10.2015 року був виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області серія та номер: ЕЕХ 996039; в подальшому у зв`язку з перейменуванням назву вулиці було змінено на АДРЕСА_3 (а.с. 19, 20, 21);
- домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_2 , видане Дніпропетровським міським управлінням юстиції 23 березня 2016 року за індексним номером: 55775035 (а.с. 22).
Судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 118).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 в порядку примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 119).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. винесено постанову про арешт коштів боржника від 18.04.2023 року з метою примусового виконання відкритого виконавчого провадження НОМЕР_3 в порядку примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 120).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кітаєвим С.С. винесено постанову про арешт майна боржника від 12.07.2022 року у відкритому виконавчому провадженні НОМЕР_3 в порядку примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 121).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржником у праві виїзду за межі України від 18.04.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_3, яким пред`явлено до примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська. З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 240454,43 грн, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 01.04.2023 року за період з 01.01.2020 року по 01.04.2023 року перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Тому було встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з судовим наказом №206/6260/18, виданим 03.12.2018 року (а.с. 122).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 18.04.2023 року, яким пред`явлено до примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, документ виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська. З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 240454,43 грн, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 01.04.2023 року за період з 01.01.2020 року по 01.04.2023 року перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Тому було встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з судовим наказом №206/6260/18, виданим 03.12.2018 року (а.с. 123).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.04.2023 року, яким пред`явлено до примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, документ виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська. З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 240454,43 грн, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 01.04.2023 року за період з 01.01.2020 року по 01.04.2023 року перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Тому було встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з судовим наказом №206/6260/18, виданим 03.12.2018 року (а.с. 124).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. винесено постанову від 18.04.2023 року про накладення штрафу на користь держави у розмірі 120227,22 грн, у зв`язку з наявною у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, сума заборгованості складає 240454,43 грн (а.с. 125). 
Відповідно до розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_1 станом на 01.05.2024 року за виконавчим документом 206/6260/18 від 03.12.2018 року заборгованість складає 303196,77 грн (а.с. 126).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі №554/8023/15-ц зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Сімейний кодекс України встановлює два винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві на майно. Суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя із відповідною зміною частки іншого з подружжя. У разі відступлення від засади рівності часток подружжя суд має вказати, які саме обставини стали підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя.
Обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).
Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - законодавець на рівні СК України передбачив орієнтовний перелік таких обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Про недобросовісність одного із подружжя може свідчити, зокрема, приховання певних речей, передання їх на зберігання родичам, продаж спільного майна без згоди другого з подружжя.
Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).
Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, із яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року в справі №206/4992/21.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2004 року, мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано.
За період перебування сторін у шлюбі сторонами набуте наступне нерухоме майно, право власності на яке, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , а саме:
- земельна ділянка, площею 0,0310 га, кадастровий номер: 1210100000:09:001:0023, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Єдаменко О.А.; в подальшому кадастровий номер був змінений на 1210100000:09:001:0066, у зв`язку з чим виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії АЖ №131218, виданий 01 липня 2009 року Управлінням земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області; в подальшому змінена адреса розташування земельної ділянки: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим 21.10.2015 року виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області серія та номер: ЕЕХ 996039; в подальшому у зв`язку з перейменуванням назву вулиці було змінено на АДРЕСА_3 ;
- домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія та номер: НОМЕР_2 видане Дніпропетровським міським управлінням юстиції 23 березня 2016 року за індексним номером: 55775035.
Судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 118).
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федьком Б.А. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 в порядку примусового виконання судового наказу №206/6260/18, виданого 03.12.2018 року, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 14 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття.
Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в порядку примусового виконання судового наказу №206/6260/18 у відкритому виконавчому провадженні НОМЕР_3 виносились постанови: про арешт майна боржника від 12.07.2022 року, про арешт коштів боржника від 18.04.2023 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 18.04.2023 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.04.2023 року, про накладення штрафу від 18.04.2023 року.
На теперішній час відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.05.2024 року за виконавчим документом №206/6260/18 від 03.12.2018 року заборгованість по аліментам у відповідача ОСОБА_1 складає 303196,77 грн.
За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про визнання за ОСОБА_7 право власності в порядку розподілу сумісного майна подружжя на 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 2/3 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки домоволодіння та земельна ділянка були придбані в зареєстрованому шлюбі, відповідач є батьком чотирьох дітей, які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, аліменти відповідач не сплачує, що підтверджується наявною заборгованістю в розмірі 303196,77 грн станом на 01 травня 2024 року. Доказів на підтвердження сплати аліментів, у тому числі і наявної заборгованості, відповідачем не надано. 
Не надано також будь-яких доказів на підтвердження придбання відповідачем за особисті грошові кошти спірного майна. Тому доводи з цього питання апеляційний суд не приймає до уваги.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційний суд, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 130 ЦПК України, відповідно до якої вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, також відхиляє, оскільки його представник завчасно (19.06.2024 року) був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подавав відповідні заяви з цього приводу про відкладення розгляду справи з певних причин, які суд першої інстанції визнав неповажними (а.с. 142, 143, 146). 
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без 
задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вязанкіна Наталія Петрівна, залишити без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 28 липня 2025 року.

Суддя: