04 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 481/1279/23
провадження № 61-8040св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року у складі судді Васильченко-Дриги Н. 0. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 як приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу, 17 травня 2022 року розпочато спадкову справу № 34/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до складу якого входило не лише рухоме і нерухоме майно, але й корпоративні права приватно-орендного підприємства «ЛАН», за заявами спадкоємців: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . 
01 червня 2022 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.
01 червня 2022 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво управителя спадщини.
06 квітня 2023 року ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на корпоративні права власника підприємства.
13 квітня 2023 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на корпоративні права власника підприємства.
07 лютого 2023 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, яка складається з земельної ділянки, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.
Вказані дії відповідали законодавству України та були законними і правомірними. 
23 червня 2023 року ОСОБА_2 подав скаргу, в якій зазначив про не видачу свідоцтва про право на спадщину, в тому числі щодо права на спадщину на частку засновника та невнесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
07 липня 2023 року ОСОБА_3 подала скаргу до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій зазначила про не видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та не внесення змін до Єдиного державного реєстру та зазначила недостовірну інформацію про неотримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
На думку позивача, в поданих скаргах відповідачами, безпідставно та зухвало її звинувачено в бездіяльності, як державного реєстратора та в непрофесіоналізмі, як нотаріуса, а також у порушенні правил професійної етики нотаріуса, що жодним чином не було підтверджено відповідними доказами. Вказане призвело до фактичного приниження честі, гідності, ділової репутації, та спричинило моральну шкоду.
Отже, в ситуації що склалася, мало місце порушення конституційного права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, яке також закріплене в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване статтею 28 Конституції України та статтями 270, 297, 299 ЦК України.
Позивач просила: 
визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканості, ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 шляхом подачі скарги від 23 червня 2023 року на рішення та дії/бездіяльність реєстратора/приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області через Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, заступника директора департаменту, начальнику управління розгляду скарг у сфері державної реєстрації офісу протидії рейдерству, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом її спростування, у спосіб, передбачений частиною сьомою статті 277 ЦК України;
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Усі судові витрати, понесені позивачем, віднесено на її рахунок.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач як приватний нотаріус та державний реєстратор, будучи надавачем публічних послуг, є публічною особою, а скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адресовані Міністерству юстиції України, направлені на реалізацію, гарантованих статтею 40 Конституції України прав, і мали на меті лише ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок, та не є фактами, що вказують на умисні дії з формування негативної думки стороннього спостерігача щодо діяльності позивача. Зміст скарг містить оціночні судження, суб`єктивні думки та переконання щодо професійної діяльності ОСОБА_1 , як приватного нотаріуса та державного реєстратора (публічної особи) для відповідного реагування, а інформація, що викладена в цих скаргах, є виключно узагальненою суб`єктивною критичною думкою та переконанням відповідачів про бездіяльність дій позивача і не містить конкретних об`єктивних фактів, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, зокрема фрази: «Відтягування надання свідоцтва ОСОБА_2 , видаючи свідоцтво на спадщину ОСОБА_5 ; ігноруючи права та законні інтереси інших спадкоємців; порушення принципів рівності клієнтів». В судовому засіданні також не встановлено фактів, які б доводили, що викладена в скаргах інформація, щодо публічної особи, якою є позивач, є мотивованими, цілеспрямованими діями, які направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1, а містять лише відомості які безпосередньо стосуються професійної діяльності нотаріуса. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено фактів протиправності дій відповідачів, а також наявності причинного зв`язку між їх діями та моральними стражданнями позивача, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Васильченко-Дриги Н. 0. від участі у розгляді заяви представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Овчаренко Я. 0. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Ухвала суду мотивована тим, що: 
заява позивача ОСОБА_6 надійшла до суду 05 березня 2024 року, а судове засідання було призначене о 08 год 30 хв - Об березня 2024 року, тобто менше ніж за три робочі дні, тому заява про відвід головуючої судді розглядається судом, що розглянув справу; 
для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо);
одночасно, не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу;
надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді суд також взяв до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу аргіогі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту. Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу судді. Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі; 
суд також звернув увагу на: вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; на частину першу статті 44 ЦПК України відповідно до якої учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Овчаренко Я. О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Ухвала суду мотивована тим, що рішенням суду від 26 січня 2024 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Усі судові витрати, понесені позивачем віднесено на її рахунок. Представником відповідачів у судовому засіданні вимоги про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу не заявлялись, орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не надавався. Матеріали справи належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг адвоката відповідачами, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ними і документально підтверджених витрат (квитанція, чек та інше), необхідних для підтвердження надання правничої допомоги адвокатом, не містять, заяви від представника відповідачів про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом доказів не було зроблено. Тому, підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витратна на професійну правничу допомогу відсутні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Овчаренко Я. О. задоволено частково.
Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року залишено без змін.
Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Овчаренко Я. О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та мотивами відмови, а також вказав, що:
спірна інформація викладена у формі оціночних суджень, оскільки її стилістика викладення та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні фактичні дані та обставини стосовно особи позивача, що вказують на умисні дії формування негативної думки стороннього спостерігача щодо діяльності позивача, а є висловленою думкою відповідачів які закликали уповноважені органи прийняти, розглянути подану скаргу і перевірити зазначену інформацію. Зазначені ОСОБА_2 висловлювання в скарзі та наведені в ній обставини тривалого неодержання ним одним свідоцтва про право на спадщину на частку корпоративних прав та не внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, є також вираженням суб`єктивної думки і поглядів скаржника, у зв`язку із чим носять характер оціночних суджень, а не наклепу, які не підлягають спростуванню, що виключає можливість доведення їх правдивості. Апеляційний суд зауважує, що хоча поширена відповідачами спірна інформація і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить твердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що зводяться до необґрунтованої відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про відвід головуючого судді, апеляційний суд відхилив, оскільки при вирішенні цього питання в ухвалі від 06 березня 2024 року суд правильно вказав, що сам лише факт припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами, не є підставою для відводу судді, а інших обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді, заявник не навів та відповідних доказів не надав. Тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід. При цьому колегія суддів звернула увагу, що ухвала Новобузькового районного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року про самовідвід судді Васильченко Н. О. у справі № 481/93/14-ц, провадження № 2/481/236/2014, яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22 вересня 2015 року, постановлена за позовною заявою «Особи до ПОП «Лан» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не містить обставин, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді у справі, яка є предметом апеляційного перегляду.
Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Овчаренко Я. О. на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року, колегія суддів вказала, що зазначена ухвала підлягає скасування з огляду на таке: 
відповідач ОСОБА_2 заявляв про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача у відзиві на позовну заяву, рішенням суду від 26 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Усі витрати, понесені позивачем віднесено на її рахунок; 
31 січня 2024 року після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи ОСОБА_2 через представника подав суду разом з заявою про розподіл судових витрат копії договорів про надання правової допомоги б/н від 27 травня 2022 року, що укладені окремо з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , додаткових угод № 1 від 03 серпня 2023 року до договорів про надання правової допомоги б/н від 27 травня 2022 року укладені окремо з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , акта прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 30 січня 2024 року до договорів про надання правової допомоги б/н від 27 травня 2022 року, що укладений з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рахунків від 30 січня 2024 року на оплату наданих послуг/робіт на суму по 30 250 грн. Сторони погодили, що загальна вартість надання професійної правової допомоги становить 49 500 грн, а гонорар успіху становить сумарно для обох відповідачів 10 000 грн. Докази сплати адвокату вартості послуг матеріали справи не містять; 
зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерію розумності їх розміру, колегія суддів дійшла висновку, що витрати   ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді першої інстанції підлягають задоволенню частково у розмірі 10 000 грн, які належить стягнути з ОСОБА_6 на користь відповідача ОСОБА_2 . При цьому колегія суддів зауважила, що матеріали справи не містять будь-яких доказів домовленості сторін про відшкодування судових витрат у справі, а тому аргументи позивача ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про наявність такої домовленості сторін не заслуговують на увагу;
колегія суддів вважала, що вимога ОСОБА_2 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, за відсутності у нього повноважень представляти її інтереси в суді та подавати заяви, не підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2024 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що:
суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про відвід судді Васильченко-Дриги Н. О., а апеляційний суд не виправив цю помилку суду. ОСОБА_2 є керівником юридичної особи ПП «Лан». У заяві про відвід позивач вказувала, що суддя                Васильченко-Дрига Н. О. через перебування у дружніх стосунках з батьком та чоловіком відповідачів, у справі № 481/93/14-ц ухвалою від 19 березня 2014 року заявила собі самовідвід на цій підставі. Проте, у справі, що переглядається, суддя розглядала позов, не витребувала справу  № 481/93/14-ц для огляду, щоб пересвідчитись в об`єктивності та правильності постановлення ухвали про відмову заяви про відвід.
Позиція інших учасників справи
У липні 2024 року ОСОБА_2 через представника Овчаренко Я. О. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції.
Відзив на касаційну скаргу мотивований, зокрема тим, що відповідно до матеріалів справи позивач не заявляла жодних відводів суду та заявляла довіру до моменту проголошення рішення у справі. Судова справа № 481/93/14-ц стосувалася інших осіб. Тому вказані аргументи касаційної скарги є необґрунтованими.
 
Рух справи 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.
У червні 2024 року матеріали цивільної справи № 481/1279/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 03 червня 2024 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 369/11909/20, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (частини друга, третя статті 40 ЦПК України).
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.
Згідно третього показника «Чесність та непідкупність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року чесність та непідкупність є необхідними умовами для належного виконання суддею своїх обов`язків. Суддя демонструє поведінку, бездоганну навіть з точки зору стороннього спостерігача (пункт 3.1.); спосіб дій та поведінка судді мають підтримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів. Недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це відкрито для суспільства (пункт 3.2.).
Суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана (пункт 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи від 01 січня 2001 року «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів»).
Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», заява № 33949/02).
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, № 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).
Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61 -14938св23)).
У справі, що переглядається:
рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі;
 
01 лютого 2024 року ОСОБА_2 через представника Овчаренко Я. О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, просила стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правничу допомогу;
 
відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01 лютого 2024 року заява про ухвалення додаткового рішення передана на розгляд судді Васильченко-Дризі Н. О. (т. 2, а. с. 135);
 
ухвалою судді від 01 лютого 2024 року прийнято до розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Овчаренко Я. О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі та призначено судове засідання з викликом учасників справи на 16 лютого 2024 року, яке було відкладено на 06 березня 2024 року; 
 
05 березня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подала заяву про відвід головуючої судді Васильченко-Дриги Н. 0. від розгляду заяви ОСОБА_2 - адвоката Овчаренко Я. О. про ухвалення додаткового рішення у справі № 481/1279/23. Заява про відвід мотивована тим, що головуюча суддя перебувала у дружніх стосунках з відповідачами, що стало відомо позивачу після проголошення судового рішення. Вказана обставина підтверджується ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року (справа № 481 /93/14-ц) про самовідвід судді на підставі її заяви про причини перебування у дружніх стосунках з відповідачем, а саме керівником Приватного орендного підприємства «Лан» ОСОБА_4, який є батьком та чоловіком відповідачів;
 
суд першої інстанції при відмові у задоволенні заяви про відвід судді вказав, що у заяві не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність у цій справі;
 
суд апеляційної інстанції при відхиленні доводу апеляційної скарги щодо вирішення справи неповноважним складом суду вказав, що ухвала Новобузькового районного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року про самовідвід судді Васильченко Н. О. у справі № 481/93/14-ц, провадження № 2/481/236/2014, яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22 вересня 2015 року, постановлена за позовною заявою Особи до ПОП «Лан» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не містить обставин, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді у справі, яка є предметом апеляційного перегляду;
аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року в складі: головуючого судді - Васильченко Н. О. у справі             № 481/93/14-ц за позовом ОСОБА_8 , до Приватно-орендного підприємства «Лан» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, заяву судді Васильченко Н. О. про самовідвід задоволено з підстав наявності у судді сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. Справу передати на розгляд іншому судді Новобузького районного суду Миколаївської області;
апеляційний суд залишив поза увагою, що: підставою для відводу судді, заявленого позивачем, було те, що суддя Васильченко-Дрига (Васильченко) Н. О. перебувала у дружніх стосунках з відповідачами та у справі № 481/93/14-ц ухвалою суду від 19 березня 2014 року заявила собі самовідвід через перебування у дружніх стосунках з відповідачем - керівником Приватного орендного підприємства «Лан» ОСОБА_4, який є батьком та чоловіком відповідачів; в апеляційній скарзі позивач вказала, що суддя Васильченко-Дрига (Васильченко) Н. О. розглянула заяву про ухвалення додаткового рішення за наявності ухвали про самовідвід цієї ж судді в іншій справі по причині перебування її у дружніх стосунках з керівником Приватного орендного підприємства «Лан» (т. 2, а. с. 193); апеляційний суд не навів мотивів відхилення цього доводу апеляційної скарги, обмежився лише формальною відповіддю, що ухвала судді про самовідвід не містить обставин, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді у справі, тобто не забезпечив гарантоване отримання відповіді на слушний довід апеляційної скарги заявника.
Таким чином, постанову апеляційного суду слід скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                           В. І. Крат
Судді                                                                            Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко