УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/123/25 Головуючий у 1-й інст. Шакалов А. В. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Павицької Т.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 290/123/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шакалова А.В. у селищі Романові,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача на її користь, що визначений рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року у справі № 290/793/20, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). Стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позов мотивувала тим, що згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року у справі № 290/793/20 з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно. На даний час їх спільна дитина перебуває на її утриманні.
Вказувала, що відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім та забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Також зазначала, що закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю змінити спосіб стягнення аліментів.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції фактично однобічно надав оцінку тільки запереченням відповідача, не врахував, що судом розглядалася справа про зміну способу стягнення аліментів за її позовом, що є її безумовним правом, як стягувана та особи з якою проживає малолітня дитина. 
Зазначає, що довільне трактування як представником відповідача, так і судом норм права, як і перекручування змісту її позову, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.
Наголошує на необхідності врахування обов`язку обох батьків утримувати дитину, враховуючи, що інтереси дитини превалюють над майновим становище платника аліментів, з огляду на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини.
Вважає, що вона наділена абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів та таке право не може обмежуватися платником аліментів (відповідачем) чи в тому числі і судом.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 13 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У поданому відзиві, представник відповідача – адвокат Товянська І.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду залишити без змін.
Вказує, що відповідно до Довідки акту огляду МСЕК №077461 від 06 квітня 2024 року Відповідачу встановлено І групу інвалідності підгрупи А безтерміново та встановлено потребу в постійному сторонньому догляді. Тому, він позбавлений можливості працювати, потребує сторонньої допомоги навіть у самообслуговуванні. Має сліпоту двох очей, отримує дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності. Проживає разом з непрацездатними батьками, які є похилого віку.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне. 

Відповідно до статті  263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачкою не доведено наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів із відповідача на її користь.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
Судом установлено, що рішення Андрушівського райсуду від 23 січня 2015 року у справі № 272/1537/15 стягнуто із ОСОБА_2 на користь на ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частина всі доходів щомісячно, до повноліття дитини. На виконання цього рішення, видано виконавчий лист №272/1537, який знаходиться на виконанні (а.с.41).
Рішенням Романівського районного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 290/793/20 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дитину -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, починаючи з 11 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).
Відповідач не ухиляється від сплати аліментів на сина ОСОБА_6 , постійно сплачує щомісячно 2000 грн, що є більше ніж законодавчо встановлений мінімуму, що підтверджується випискою із його банківського рахунку (а.с.42, 43).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Звертаючись до суду з позовом саме позивач повинен надати докази на підтвердження наявності правових підстав для зміни розміру аліментів та довести, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частина доходу (заробітку) на утримання дитини.
Також встановлено, що  ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією в межах запровадженого військового стану, що підтверджується копією довідки про безпосередню участь від 10 квітня 2023 року №1022 (а.с.45).
08 червня 2022 року Позивач отримав вибухове поранення, що підтверджується копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 17 серпня 2022 року №1000 (а.с.46).
В результаті поранення ним було отримано черепно-мозкову травму, забій головного мозку, осколкове поранення лицьового черепа, травми обох очей, вогнепальний перелом ключиці, лопатки, плечової кістки, контузію тяжкого ступеню, сліпота обох очей. Відповідно до медичного висновку - потребує значної допомоги в побуті та самообслуговуванні. Проведено ряд оперативних втручань щодо реконструкції кісток обличчя та черепа. Вказана травма стала підставою для проходження позивачем військово-лікарської комісію та МСЕК.
Відповідно до копії довідки акту огляду МСЕК № 077461 від 06 квітня 2024 року Відповідачу встановлено 1 групу інвалідності підгрупи А безтерміново та встановлено потребу в постійному сторонньому догляді (а.с.47).
Він отримав інвалідність безстроково, позбавлений можливості працювати, потребує сторонньої допомоги навіть у самообслуговуванні. Має сліпоту двох очей, отримує дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності. Проживає разом з непрацездатними батьками, похилого віку, що підтверджується довідкою № 100 від 18 лютого 2025 року, яка видана Станишівською сільською радою Житомирського району (а.с.44).
ОСОБА_2 проходить постійне лікування та реабілітацію, що підтверджується виписками з історії хвороби та консультативними висновками, потребує значних затрат на ліки медичні процедури (а.с.49-69).
Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Положеннями частини 3 статті 181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
А відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що під час розгляду справи позивачем не надані докази наявності таких обстави, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів.
При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом як платника аліментів, так і одержувача ( частина 1 статті 192 СК України).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді