Справа № 466/1461/25                        Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1514/25                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       12 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
                секретаря Гаврилюк Я.Ю. 
                з участю заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Дудяка Р.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2025 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №71918276,-
                                               встановив:

У лютому 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м.Львів).
В обґрунтування скарги зазначає, що він є стягувачем на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова від 23.05.2023 у справі №466/7462/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. судових витрат у ВП №71918276.
Однак, боржник, втягуючи стягувача в численні судові процеси, не бажає виконувати виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2023 у справі №466/7462/19.
Зокрема, 30.05.2023 ОСОБА_2 в порушення статей 19, 32 Конституції України, ст. ст. 7, 13 Закону України «Про захист персональних даних» сплатив 12 000 грн. судових витрат на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», з яким у стягувача триває цивільно-правовий спір з грудня 2021 року про повернення банком 7,5 тис. грн. страхових витрат. АТ КБ «Приватбанк» не повідомив ОСОБА_1 про надходження коштів, тобто, фактично, стягувач їх не отримував.
Сказане підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у справі №466/7684/23, якою визнано неправомірними дії державного виконавця Мороз О.В. з примусового виконання виконавчого листа № 466/7462/19 від 23.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918276 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000,00 грн. за надання правової допомоги. Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2023 року у ВП 71918276, постановлену старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМРУ МЮ у м.Львові Мороз О.В.
Враховуючи те, що виконавчий лист № 466/7462/19 від 23.05.2023 залишився невиконаним, а також висновки, викладені у постанові Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у справі №466/7684/23, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 квітня 2024 року стягнув з рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» 12 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №4777 від 17 квітня 2024 року.
В подальшому від 18 квітня 2024 року заступник начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньків А.М. виніс Постанову про зняття арешту з коштів ВП №71918276, а 22 квітня 2024 року – Постанову закінчення виконавчого провадження ВП №71918276.
Однак, при цьому виконанні державним виконавцем допущено технічну помилку в назві Постанови: замість Постанови про відновлення виконавчого провадження, була винесена Постанова про скасування процесуального документа – Постанови про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Мороз О.В.
Представник ОСОБА_2 оскаржив рішення та дії Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ у виконавчому провадженні №71918276, і постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24 визнано незаконними дії начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савойника Романа Петровича зі складення постанови про скасування процесуального документу: «Постанови про закінчення виконавчого провадження» від 07 липня 2023 року у ВП №71918276, постановлену старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМРУМЮ у м.Львові Мороз Оленою Володимирівною та скасовано Постанову про скасування процесуального документу від 15 квітня 2024 року ВГІ №71918276.
Зважаючи на вимоги постанови Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24, 21 січня 2025 року заступник начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньків А.М. виніс Постанову про відновлення виконавчого провадження №71918276.
25 січня 2025 року стягувач звернувся до державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньківа А.М. з клопотанням про надання реквізитів рахунку ДВС для повернення коштів ОСОБА_2 .
Однак, державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньків А.М. відмовився надати ОСОБА_1 реквізити рахунку ДВС для повернення коштів ОСОБА_2 .
Результатом такої протиправної бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньківа А.М. є те, що при винесенні Постанови про відновлення виконавчого провадження №71918276 він зобов`язаний був винести Постанову про арешт майна боржника та прийняти міри для виконання судового рішення у справі №466/7462/19: стягнення з боржника 12тис.грн. та перевід на рахунок стягувача у «Таскомбанк».
З врахуванням наведеного, заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сеньківа Андрія Михайловича щодо невнесення відомостей судового рішення у справі №466/4563/24 до Автоматизованої системи виконавчого провадження та зобов`язати його внести фактичні дані виконавчого провадження ВП №71918276 до Автоматизованої системи виконавчого провадження;
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сеньківа Андрія Михайловича щодо ненадання відповідного рахунку Шевченківського відділу ДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м. Львів) стягувачу для добровільного повернення нарахованих йому коштів у сумі 12 тисяч грн. (дванадцять тисяч грн.) за скасованим судовим рішенням у справі №466/4563/24 та примусовим стягненням із Боржника вказаної суми та зобов`язати державного виконавця надати такий рахунок.
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сеньківа Андрія Михайловича щодо невнесення Постанови про арешт коштів боржника, несписанні коштів у сумі 12 тисяч грн. (дванадцять тисяч грн.) та неперерахуванні їх на рахунок стягувача та зобов`язати державного виконавця поновити порушене право стягувача на отримання 12 тис. грн. (дванадцять тисяч грн.) за судовим рішенням у справі №466/7462/19 та судовим рішенням у справі №466/7684/23.
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №71918276 – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 , вважає оскаржувану ухвалу незаконним та необгрунтованим судовим рішенням, а також несправедливим і упередженим.
В обґрунтування вимог покликається на те, що суд першої інстанції, не надавши в ухвалі від 14.02.2025 десятиденний строк на надання відповіді сторонам на скаргу стягувача, відтак сприяв боржнику у затягуванні розгляду справи, як наслідок боржник автоматично міг програти у справі № 466/7146/24.
Крім цього, не повідомивши завчасно та належним чином скаржника про судове засідання 18.04.2025, суд першої інстанції перешкодив його правам, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає обставинам справи, при цьому покликається на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 201/6092/17.
Також, в оскаржуваній ухвалі залишено без уваги та оцінки доводи скаржника щодо дотримання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень, а також судової практики.
Апелянт вважає, що всупереч частинам 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, частині 4 ст. 265 ЦПК України та рішенням Європейського суду з прав людини, на які він звертає увагу, він не був почутий судом першої інстанції, відтак його скарга залишилася не розглянутою.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не встановив та не дав оцінку діям державного виконавця, а саме чи надсилався боржнику рахунок, на який мали бути перераховані кошти за виконавчим листом № 466/7462/19 від 23 травня 2023 року, не зазначено, чому боржник скористався персональними даними стягувача, використавши рахунок у АТ КБ «Приватбанк» по заяві ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року у справі № 463/2303/20.
Звертає увагу, що 21 січня 2025 року державний виконавець виніс постанову про відновлення виконавчого провадження, проте виконавець не надав стягувачу рахунок Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ для повернення коштів після поновлення виконавчого провадження, тому стягувач 25 січня 2023 року повторно звернувся у ДВС із заявою про надання рахунку для повернення коштів, однак відповіді знову не отримав.
Відтак, скориставшись правом на захист свого інтересу, стягувач 06 лютого 2025 року звернувся із скаргою у виконавчому провадженні.
На переконання апелянта, замість чітко виконувати шлях виконання, вказаний у виконавчому листі, державні виконавці самоусунулися від виконання судових рішень у справі № 466/7462/19 та № 466/4563/24.
Також, звертає увагу, що державний виконавець мав внести необхідні зміни в Автоматизовану систему виконавчих проваджень щодо ВП № 71918276 у зв`язку із визнанням незаконними дій виконавця Сеньківа А.М. з виставленням платіжної інструкції № 4777 від 17 квітня 2024 року та подальше примусове стягнення з рахунку ОСОБА_2 12 тисяч гривень, відтак вважає правомірною та законною власну вимогу про зобов`язання державного виконавця Сеньківа А.М. внести відповідні зміни.
Окремо звертає увагу на хибне вкладення пояснень боржника до особи стягувача щодо сплати 30.05.2023 ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 12000 грн. в АТ КБ «Приватбанк», при цьому банк не повідомив ОСОБА_1 про надходження коштів, тобто фактично стягувач їх не отримував. Просить врахувати, що ніколи під час судового розгляду стягувач такого не вказував, а таке хибне викладення слів боржника до особи стягувача підлягає скасуванню.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги його скарги задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції встановив відсутність порушення прав ОСОБА_1 діями, бездіяльністю та рішенням державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньківа АМ. у виконавчому провадженні №71918276, відтак прийшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24, задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 . Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року скасовано. Скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано незаконними дії начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савойника Романа Петровича зі складення постанови про скасування процесуального документу: «Постанови про закінчення виконавчого провадження» від 07 липня 2023 року у ВП №71918276, постановлену старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМРУМЮ у м.Львові Мороз Оленою Володимирівною та скасовано Постанову про скасування процесуального документу від 15 квітня 2024 року ВГІ №71918276.
Визнано незаконними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сеньківа Андрія Михайловича з підготовки і підписання Постанови про арешт коштів боржника від 16 квітня 2024 року ВП№71918276 та скасовано Постанову про арешт коштів боржника від 16 квітня 2024 року ВП №71918276.
Визнано незаконними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сеньківа Андрія Михайловича з виставлення (формування) платіжної інструкції №4777 від 17 квітня 2024 року та подальше примусове стягнення з рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в AT КБ «ПриватБанк» 12 000,00 грн.(Дванадцять тисяч гривень) ВП №71918276.
Визнано незаконними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові. Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сеньківа Андрія Михайловича зі складення Постанови про зняття арешту з коштів від 18 квітня 2024 року ВП №71918276 та скасовано Постанову про зняття арешту з коштів від 18 квітня 2024 року ВП№71918276.
Визнано незаконними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сеньківа Андрія Михайловича зі складення Постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2024 року ВП №71918276 та скасовано Постанову закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2024 року ВП №71918276.
Зважаючи на вимоги постанови Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24, 21 січня 2025 року заступник начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньків А.М. виніс постанову про відновлення виконавчого провадження №71918276.
25 січня 2025 року стягувач звернувся до державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньківа А.М. з клопотанням про надання реквізитів рахунку ДВС для повернення коштів Закопцю Л.М.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.
Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії державного виконавця неправомірними, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.
Доводи скарги заявника зводяться до незгоди із діями державного виконавця, який після поновлення виконавчого провадження відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24, не надав стягувачу рахунок Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ для повернення коштів, не вніс відомостей судового рішення у справі №466/4563/24 до Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також Постанови про арешт коштів боржника, не списав кошти у сумі 12 тисяч грн. та не перерахував їх на рахунок стягувача.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень, у разі встановлення обґрунтованості скарги, спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.
Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
З матеріалів справи встановлено, що державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ Сеньків А.М., приймаючи постанову від 21 січня 2025 року про відновлення виконавчого провадження № 71918276, виконував постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24, відтак діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про виконавче провадження».
З матеріалів справи № 466/1461/25 вбачається, що виконавчий лист № 466/7462/19 від 23.05.2023, виданий на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 березня 2023 року у цивільній справі №466/7462/19, на час подання скарги ОСОБА_1 і її розгляду судом, є виконаним, так як 17 квітня 2024 року з рахунку боржника ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 12000,00 грн. на користь ОСОБА_1 на реквізити його банківської картки в АТ «Таскомбанк», про що свідчить платіжна інструкція № 4777 від 17 квітня 2024 року, виставлена Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також платіжна інструкція № 241a1PBNKI00fc970001 від 17 квітня 2024 року платника ОСОБА_2 .
Ці факти встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 466/4563/24.
Таким чином, зважаючи на відсутність порушення прав ОСОБА_1 діями, бездіяльністю та рішенням державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Львові ЗМРУ Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньківа АМ. у виконавчому провадженні № 71918276, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Іншими словами, у даному випадку звернення заявника зі скаргою на дії державного виконавця по суті не спрямоване на досягнення мети, яка визначена у статті 447 ЦПК України.
Що стосується доводів апелянта в частині затягування розгляду справи, а також не повідомлення завчасно та належним чином скаржника про судове засідання 18.04.2025, колегія суддів звертає увагу, що дійсно, за сталою практикою Верховного Суду довідка про доставку SMS-повідомлення про судове засідання може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання у випадку подання учасником справи до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, що передбачено п. 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 73 від 01 червня 2013 року.
У матеріалах справи відсутня заява скаржника ОСОБА_1 про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.
Разом з тим, судом встановлено, що під час розгляду справи проведено не лише судове засідання 18.04.2025, в яке учасники справи викликалися за допомогою SMS-повідомлення, а також судові засідання призначалися на 24 лютого 2025 року, 24 березня 2025 року, в які учасники процесу, в тому числі заявник ОСОБА_1 викликалися за допомогою SMS-повідомлення, при цьому у вказані засідання ОСОБА_1 з`являвся, заперечень щодо такого способу повідомлення не заявляв. Про виклик в судове засідання, призначене на 16.04.2025 року, учасники справи повідомлені під розписку після закінчення судового засідання 24.03.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Натомість, як зазначено вище, суд першої інстанції за наслідками розгляду справи дійшов правильного висновку, що скарга задоволенню не підлягає, відтак повідомлення заявника за допомогою SMS-повідомлення в судове засідання, призначене на 18.04.2025, хоча і у відсутність його заяви про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, однак не висловлювання заперечень щодо такого способу повідомлення про виклик у попередні судові засідання, не може бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Інші твердження апелянта, в тому числі про затягування судом першої інстанції розгляду справи, колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що розглядаючи вказану скаргу суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у її задоволенні.
Оскаржувана ухвала як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 13 серпня 2025 року.

Головуючий                                                А.В. Ніткевич

Судді:         С.М. Бойко

       С.М. Копняк