ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1229/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/14397/24 Категорія: 310040000 	Троян Т. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 липня 2025 року                                                                                            м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді секретар	Гончар Н. І., Сіренко Ю. В. Любченко Т.М.  	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2025 (повний текст складено 28.04.2025, суддя в суді першої інстанції Троян Т. Є.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бужанської сільської ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в :

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_2 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 11.10.2008 перебували у шлюбі, у якому в них  ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . 26.05.2010 шлюб було розірвано.
Після розірвання шлюбу відповідач переїхала в м. Черкаси, а син залишився проживати разом із батьком  в с. Бужанка Звенигородського району Черкаської області.
З моменту розірвання шлюбу відповідач з сином не проживає, участі в його вихованні не приймає, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується та не намагається зустрітись з ним. В свою чергу дитина не має емоційної прив?язаності до матері, оскільки був обмежений у спілкуванні з нею, а на неодноразові запрошення мати жодного разу не приїхала відвідати його.
08.10.2024 Першим відділом ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_2 . 
Позивач зазначає, що відповідач притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.2 ст.361, ч.2 ст.200 КК України, є стороною по іншим судовим справам, а саме №711/3915/17 про визнання права власності, №712/5926/18 про стягнення заборгованості, №712/12366/19 про видачу судового наказу, №712/7781/23 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання.
21.10.2024 виконавчим комітетом Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області затверджено висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_1 . 
Оскільки відповідачка, як мати дитини ОСОБА_2 , нехтує своїми обов`язками, не цікавиться життям свого сина, його духовним та культурним розвитком, проявляє байдужість та черствість, позивач вважає, що позбавлення її батьківських прав буде на користь інтересам дитини.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2025 у позові відмовлено з підстав того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача не встановлена. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подав 23.05.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги повністю аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що сторони є батьками  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2009 (а.с. 12).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.05.2010 Серії НОМЕР_2 шлюб між сторонами справи розірвано (а.с. 18).
Відповідно до довідки виконкому Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 30.09.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за місцем реєстрації свого батька ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні ( а.с, 13).
Судовим наказом Лисянського районного суду Черкаської області від 03.10.2024 у справі 700/723/24 за заявою ОСОБА_1 стягнуто із   ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18а).
Відповідно до довідки ОЗСО «Бужанський ліцей Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області» від 01.10.2024 батько учня 10 класу ОСОБА_1 спілкується з педагогами,які навчають його сина, цікавиться шкільним життям дитини, регулярно відвідує батьківські збори. Мати, ОСОБА_3 , контакту зв школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 16).
21.10.2024 виконавчим комітетом Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_1 ( а.с. 34-37).
Позивач у справі вважає, що мати дитини не бере належної участі в її утриманні та вихованні, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставами для позбавлення її батьківських прав.
Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти – інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Також у ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ВС у справі №459/3411/18 в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
У даному випадку, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку наявним доказам у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено існування підстав вважати, що відповідач дійсно злісно ухиляється від виконання нею своїх батьківських обов`язків в такій мірі, що її позбавлення батьківських прав щодо сина сприятиме його найкращим інтересам. 
               Так, у справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком Служби у справах дітей виконкому Бужанської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що він зроблений на підставі даних, наданих лише стороною позивача, без дослідження думки матері дитини, її виклику на засідання і без вивчення думки самої дитини.
Крім того, у вказаному висновку жодним чином не мотивована необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення матері батьківських прав та не була з`ясована можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів замість позбавлення батьківських прав. 
Також у даному висновку не зазначено, які саме заходи вживалися до матері дитини до цього, та які не дали позитивного результату, що і спонукало його на надання такого висновку про застосування виключного заходу, як позбавлення матері батьківських прав щодо дитини. 
Навпаки, у наявному в матеріалах справи інформаційному листі виконкому Бужанської сільської ради від 05.03.2025 зазначено, що до виконкому раніше не надходили звернення чи скарги щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_2 . Відповідно, заходи попередження та впливу щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків до ОСОБА_3 не застосовувались (а. с. 178).
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, у висновку органу опіки та піклування не наведено та таких судом не встановлено.
У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, що стосується предмету позову, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. 
Крім того, відповідач, як мати дитини, регулярно сплачує аліменти, заборгованості по яким не має, що додатково свідчить, що частину свого формального обов`язку по утриманню дитини вона виконує належним чином.
Відтак вести мову про те, що мати самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, з урахуванням вищевикладених міркувань, підстав не має.
Проживання  дитиною разом з батьком  саме по собі не свідчить про ухилення  матері від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.
Та обставина, що мати рідко цікавиться життям сина, не є підставою для позбавлення її  батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері  щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.
При цьому позивач при розгляді спору також не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення  відповідача батьківських прав, і як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.
Одночасно, апеляційний суд вважає за доцільне попередити відповідача про зміну ставлення до виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що узгоджується з п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2025 у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повну постанову складено 08.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді