ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 708/142/25		
Провадження № 22-ц/821/1095/25		
категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Глущенко І.В.

учасники справи:
позивач : ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Миненко Олена Віталіївна,
відповідач : ОСОБА_2 ,
представник відповідача: адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович, 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2025 року (ухваленого під головуванням судді  Івахненко О.Г. в приміщенні  Чигиринського районного суду Черкаської області ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог 

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 
Подана заява мотивована тим, що 22 червня 2024 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, що виявляється у відмові добровільно надавати матеріальну допомогу на її утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів в той час, коли позивачка не має інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, працевлаштуватись не може, адже доглядає за своєю тримісячною дитиною, а відповідач матеріально не утримує ні свою дитину, ні свою дружину, а тому, задля забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та необхідності утримувати себе та забезпечувати свої потреби, вона змушена звернутися із даним позовом.
При стягненні аліментів з відповідача просить врахувати, що він є здоровою та працездатною особою, тому має можливість сплачувати аліменти.
На підставі наведеного, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Також просила вирішити питання щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Чигиринського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2025 року позов - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, та не більше встановленого максимального розміру аліментів, починаючи з дня подання заяви до суду - з 06 лютого 2025 року і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 лютого 2025 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. 
Рішення суду мотивовано, зокрема тим, що оскільки відповідач не надає коштів на утримання дитини в добровільному порядку, підлягають до задоволення позовні вимоги в цій частині та стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, враховуючи, що заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів є мінімальним та загальноприйнятим щодо стягнення на одну дитину.
Крім того, враховуючи матеріальний стан позивачки, те, що вона не працює, здійснює догляд за дитиною, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд вважав за необхідне на даний час стягнути з відповідача аліменти на утримання самої позивачки в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 травня 2025 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_2 – адвокат Прокоф`єв Б.І., вважаючи оскаржуване рішення частково незаконним, необгрунтованим, таким, що не повністю відповідає завданням цивільного судочинства та обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції змінити рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2025 року в частині стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_1 , зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на її утримання з 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до 1/14 частини.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, який з 01.06.2023 проходить службу у лавах ЗСУ України і по даний час, а починаючи з 28.01.2024 – бере безпосередньо участь в бойових діях, а тому не знав та не міг знати про розгляд даної справи та навести свої обгрунтування і докази, що їх підтверджують.
Вказує, що сторони не проживають однією сім`єю та ним подано позов про розірвання шлюбу.
Звертає увагу суду на наступні фактичні обставини справи, які в силу приписів ст. 182 СК України мають бути враховані судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Відповідач офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, що складає біля 70 000,00 -160 000,00 грн щомісячно, що в середньому складає близько 100 000,00 грн.
Сума аліментів на утримання малолітньої дитини , які стягнуто за рішенням суду у розмірі частини від усіх видів його заробітку та з урахуванням обмежень, визначених законодавством, становитиме 25 630,00 грн, яких достатньо для забезпечення дитини в повній мірі.
Разом з тим, сума аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку відповідача, враховуючи його дохід, складатиме орієнтовно від 15 000,00 до 26 000,00 грн.
Обмеження суми аліментів на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку законодавством не передбачено.
Таким чином, відповідач має обов`язок сплачувати аліменти на користь позивача та їх спільної доньки в сумі близько 50 000,00 грн.
Вважає, що сума аліментів, яка підлягає до стягнення з відповідача на утримання позивача є об`єктивно завищеною та непропорційною як у контексті дійсних потреб дитини й матері, так і з огляду на встановлені законодавством соціальні стандарти.
Вказує, що у порівнянні з офіційно встановленими державою соціальними гарантіями, розмір щомісячних аліментних виплат, покладених на відповідача, фактично у 6 разів перевищує мінімальну заробітну плату та майже у 20 разів є більшим за сукупний прожитковий мінімум, визначений для дитини та матері разом.
Розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання у розмірі 1/14 частки всіх видів його заробітку, на думку скаржника, буде становити близько 6 000,00 грн, що є належним розміром, а в сукупності із розміром аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки на утримання їх малолітньої дитини, становитиме 30 000,00 грн, що також значно перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та навіть розмір мінімальної заробітної плати.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 27 червня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Миненко О.В. вважає апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою, посилається, що її доводи зводяться лише до фактичної незгоди апелянта з розміром визначених судом виплат на утримання позивача, в той час коли рішення суду є законним і обгрунтованим, суд правильно та повно встановив всі обставини, які мають значення для справи, прийняв до уваги всі наявні в справі докази, правильно їх дослідив і дав їм правильну оцінку, у зв`язку із чим просила апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Прокоф`єва Б.І. залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
       
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
       
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 22 червня 2024 року, як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.06.2024.
Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка ОСОБА_3 , батьком якого згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30.10.2024 записаний відповідач. 

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а тому рішення суду в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
За приписами ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).
Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції взяв до уваги матеріальний стан позивачки та дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно буде достатній та співмірним потребам обох сторін.
Колегія суддів в повній мірі погоджується із даними висновками суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи , оскільки розглянув справу без участі відповідача та не дослідив обставини справи, які підлягають доказуванню в даній категорії справ та передчасно прийшов до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання позивачки у визначеному нею розмірі.
Крім того, апелянтом долучено до апеляційної скарги копію довідки № 08/2183 від 21 квітня 2025 року, копію довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 21.04.2025, копію посвідчення серія НОМЕР_3 , які просить приєднати та врахувати при прийнятті рішення. 
Щодо долучених відповідачем доказів до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, – це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані відповідачем до апеляційної інстанції докази ( копія довідки № 08/2183 від 21 квітня 2025 року, копія довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 21.04.2025, копія посвідчення серія НОМЕР_3 ) мають виключне значення для правильного вирішення справи та не були подані до суду у зв`язку з проходженням відповідачем військової служби, вважає за доцільне їх прийняти.
З доданих доказів судом апеляційної інстанції установлено, що відповідач з 01 червня 2023 року по даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 та з 28.01.2024 по 19.06.2024; з 01.07.2024 по 25.08.2024; з 29.08.2024 по 15.10.2024; з 25.12.2024 по цей час безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях (довідка № 08/2183 від 21.04.2025( а.с. 77)), з копії довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-5 вбачається, що за 2023 рік відповідачем отримано заробітну плату у розмірі 554 337,93 грн, за 2024 рік ним отримано 1 008 143,72 грн, за січень 2025 року – 115 711,89 грн, за лютий 2025 рік – 78 823,69 грн.
Із наведеного слідує, що відповідач, який є військовослужбовцем, має дохід у вигляді грошового забезпечення.
Відомостей про інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, матеріали справи не містять.
Також встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не працює та немає постійного доходу, лише отримує щомісячну державну соціальну допомогу, яка становить 860,00 грн на місяць.
Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст.75, 84 СК України дійшов правильного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному позивачем розмірі.
Колегія суддів вважає, що визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі.
Долучені до апеляційної скарги докази, навпаки свідчать про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачці, яка здійснює догляд за їх спільною дитиною і не досягла трирічного віку.
Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що сума аліментів, яка підлягає до стягнення з відповідача на утримання позивача є об`єктивно завищеною та непропорційною як у контексті дійсних потреб дитини й матері, так і з огляду на встановлені законодавством соціальні стандарти, оскільки, як зазначалось раніше, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження його неможливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.
Крім того, колегія суддів зауважує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).
Також є безпідставними посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у порівнянні з офіційно встановленими державою соціальними гарантіями, розмір щомісячних аліментних виплат, покладених на відповідача, фактично у 6 разів перевищує мінімальну заробітну плату та майже у 20 разів є більшим за сукупний прожитковий мінімум, визначений для дитини та матері разом, оскільки розмір аліментних платежів, які підлягають стягненню на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, визначено у відсотковому співвідношенні, враховуючи, що заробітна плата відповідача як військовослужбовця є мінливою, тому і відрахування аліментних платежів також буде змінним та не завжди перевищуватиме законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, який з 01.06.2023 проходить службу у лавах ЗСУ України і по даний час, а тому не знав та не міг знати про розгляд даної справи та навести свої обгрунтування і докази, що їх підтверджують, не містять посилань на порушенням судом норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути безумовною підставою для скасування рішення.
Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі, скаржником до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що скаржником не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, оскільки, у матеріалах справи відсутні відомості про незадовільний матеріальний стан, незадовільний стан здоров`я відповідача та перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, тому і відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини не порушує інтереси сторін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича – залишити без задоволення.
        Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                 О.В. Карпенко 

Судді:                 Л.І. Василенко

                О.М. Новіков