УХВАЛА
27 травня 2025 року
м. Київ
справа № 333/2984/25
провадження № 61-105вп25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
Карпенко С. О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання дитини матір?ю та стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання дитини матір?ю та стягнення аліментів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянкою України, яка проживає за кордоном, відповідач має зареєстроване місце проживання в Україні, проте з жовтня 2023 року отримав російське громадянство та проживає в Російській Федерації.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання дитини матір?ю та стягнення аліментів передано до Верховного Суду для визначення підсудності 
у порядку статті 29 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Отже, визначальною ознакою для застосування Верховним Судом 
статті 29 ЦПК України є встановлення громадянства кожної зі сторін та доведеність факту проживання обох сторін за межами України. 
Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 17 серпня 1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що не спростовано іншими матеріалами справи.
При посвідченні 12 червня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса Реутовського нотаріального округу Московської області Плотніковою К. В. дійсності підпису ОСОБА_2 у заяві його особа встановлена за паспортом  громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 , виданим 12 жовтня 2023 року.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у жовтні 2023 року отримав громадянство Російської Федерації.
У долученій до справи згоді на виїзд дитини, посвідченій нотаріусом 
Гусь-Хрустального нотаріального округу Володимирської області Російської Федерації 9 жовтня 2018 року, особа ОСОБА_2 встановлена за паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 17 серпня 1995 року.
Отже, у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достовірні відомості про громадянство відповідача, а саме, що на час подання позову та визначення підсудності справи ОСОБА_2 є громадянином України.
Суддя Верховного Суду у такій категорії справи визначає підсудність виключно за участю громадян України, які проживають за її межами.
За таких обставин правові підстави для визначення суддею Верховного Суду підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання дитини матір?ю та стягнення аліментів відсутні.
Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у визначені підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання дитини матір?ю та стягнення аліментів.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          С. О. Карпенко