Ухвала
 
01 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 639/1953/23
провадження № 61-6017ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, про визнання договору позики неукладеним (недійсним) та договору іпотеки недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
09 травня 2025 року адвокат Сологубовська А. Е. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику необхідно було надіслати на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення, та надати докази отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду                        від 03 квітня 2025 року саме 09 квітня 2025 року; нову редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати докази надсилання копії касаційної скарги та копій доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей про наявність в інших учасників справи електронних кабінетів - у паперовій формі листом з описом вкладення), і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку нову редакцію касаційної скарги, в якій заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року отримано її адвокатом в електронному кабінеті 09 квітня 2025 року, на підтвердження чого надано відповідні докази. 
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Доводи клопотання та надані матеріали свідчать, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Разом із цим, у новій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 як на підставу скасування судових рішень зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: пункт 2 частини першої статті 411 ЦПК України (в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими), пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів). 
 
Також, ОСОБА_1 як на підставу скасування судових рішень вказує пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України та просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованих судами попередніх інстанцій. Крім цього,            ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. А також, у касаційній скарзі ОСОБА_1 посилання на постанови Верховного Суду, однак конкретної підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, не вказує.
 
Проте вказані підстави касаційного оскарження судових рішень належним чином не обґрунтовано.
 
ОСОБА_1 слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Посилаючись на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
Також, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі має бути вмотивовано обґрунтовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Так, посилаючись у касаційній скарзі на підставу касаційного оскарження судових рішень на пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України ОСОБА_1 не указує від висновку якої постанови Верховного Суду застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні необхідно відступити.
 
Крім цього, посилаючись у касаційній скарзі на підставу касаційного оскарження судових рішень на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 не указує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Особою, яка подала касаційну скаргу не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині.
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.
 
Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.
 
Крім цього, як видно з касаційної скарги (№ 14738/0/220-25 від 12.05.2025), яка була надіслала адвокатом Сологубовською А. Е. як представником ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд», у прохальній її частині представник заявника просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року і справу направити на новий розгляд.
 
Проте, у новій редакції касаційної скарги (№ 17833/0/220-25 від 16.06.2025), яка надійшла від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на виконання вимог ухвали від 29 травня 2025 року, у прохальній її частині ОСОБА_1 окрім скасування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року, також просить скасувати ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року,  28 вересня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 23 січня 2024 року (обидві), 23 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року і справу направити на новий розгляд.
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно уточнити та чітко визначити, які саме судові рішення судів попередніх інстанцій вона оскаржує до суду касаційної інстанції. 
 
Також, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
 
ОСОБА_1 до нової редакції касаційної скарги (№ 17833/0/220-25                                 від 16.06.2025) додано докази надсилання копії скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи. Проте нова редакція касаційної скарги подана     ОСОБА_1 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку, а не через підсистему «Електронний суд», а тому заявниці необхідно було надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; уточнити прохальну частину касаційної скарги, в якій чітко зазначити, які саме судові рішення заявник оскаржує до суду касаційної інстанції; надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи(у випадку подання нової редакції касаційної скарги у паперовій формі) або з доказами надсилання її копії та копій доданих до неї матеріалів всім іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей про наявність в інших учасників справи електронних кабінетів - у паперовій формі листом з описом вкладення) (у випадку якщо касаційна скарга в новій редакції буде подана через підсистему «Електронний суд»).
 
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити заявнику встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 127, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня                     2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року задовольнити. 
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року .
 
Продовжити ОСОБА_1 встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду                 від 29 травня 2025 року, на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев