ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" липня 2025 р.                                   Справа №910/1770/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Гнатюк Ю.А., Семиряжко В.С.
від відповідача: Гаврилюк М.В.

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025
у справі №910/1770/25 (суддя Нечай О.В.)
за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд-11"
про стягнення 406 068,30 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі - Центр) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд-11" (далі - Товариство) про стягнення 292 822,16 грн пені та 113 246,14 грн штрафу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Центр посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором підряду на проведення будівельних робіт по об`єкту: "Реконструкція будівлі клубу-їдальні А-4 санаторію "Прикордонник-Немирів, за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, 26 (інв. №101310021)" від 14.10.2022 №26-22, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування пені в сумі 292 822,16 грн та штрафу в розмірі 113 246,14 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в договорі не передбачено настання для відповідача наслідків у вигляді нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з надання банківської гарантії, передбаченого пунктом 11.1 договору, а тому позивач неправомірно нарахував та заявив до стягнення штрафні санкції, на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішеннями місцевого господарського суду, Центр звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо правової природи обов`язку надати банківську гарантію. Таке зобов`язання встановлено договором, не виконано відповідачем, що дає підстави для застосування до нього штрафних санкцій за статтею 231 ГК України.
Також, на переконання позивача, суд першої інстанції помилково зазначив, що в договорі не передбачено настання для відповідача наслідків, у вигляді нарахування штрафних санкцій, за невиконання зобов`язання з надання банківської гарантії. Пункт 7.1 договору прямо встановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.
Крім того, скаржник стверджує, що місцевий господарський суд не врахував, що сторони в договорі не виключили застосування відповідальності за порушення зобов`язання з надання банківської гарантії, а навпаки, в пункті 7.1 договору встановили, що сторони, у разі порушення зобов`язання, несуть відповідальність відповідно до договору або закону. Саме закон, зокрема частина 2 статті 231 ГК України, встановлює відповідальність за порушення такого роду зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 апеляційну скаргу Центру у справі №910/1770/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центру на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.06.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1770/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 24.06.2025.
19.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/1770/25.
У судовому засіданні 25.06.2025 оголошено перерву до 23.07.2025.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи
21.07.2025, через систему "Електронний суд", відповідачем подані письмові пояснення на доводи апеляційної скарги. Крім того, Товариство просить суд поновити процесуальний строк для надання письмових пояснень щодо апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (частина 2 вищезазначеної статті Кодексу).
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що за змістом статті 119 ГПК України поновлено може бути лише строк, який встановлено законом, тоді як встановлений судом строк на подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, продовжується судом, який встановив такий строк, і заява про його продовження може бути подана особою лише до закінчення такого строку.
Враховуючи вищевикладене, клопотання Товариства про поновлення строку для подання письмових пояснень задоволенню не підлягає.
Колегія суддів, розглянувши вищенаведені письмові пояснення, дійшла висновку про залишення їх без розгляду, з огляду на таке.
Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 2 статті 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 у справі №910/1770/25 відкрито апеляційне провадження та, зокрема, встановлено строк для подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 24.06.2025. Попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, відповідно до частини 2 статті 207 ГПК України.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача - 10.06.2025.
У той же час, письмові пояснення подані відповідачем 21.07.2025.
Таким чином, письмові пояснення подані відповідачем з пропуском строку на їх подачу, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 у справі №910/1770/25.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 23.07.2025 з`явились представники сторін.
Представники позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав та просили її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
14.10.2022 між Центром (замовник) та Товариством (підрядник) укладено договір підряду №26-22. 
Предметом договору є будівельно-монтажні роботи по об`єкту: "Реконструкція будівлі клубу-їдальні А-4 санаторію "Прикордонник-Немирів, за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, 26 (інв. №101310021)" (пункт 1.1 договору).
Згідно з пунктом 1.2 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується, згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією та умовами цього договору, власними/залученими (у разі попереднього письмового узгодження з замовником) силами, за допомогою власних/залучених технічних засобів, із використанням власних/залучених матеріальних ресурсів (коштів), з високою якістю (відповідно до вимог законодавства України, ДСТУ, ДБН, Настанов, технічних умов та договору) виконати роботи по об`єкту.
Відповідно до пункту 3.2 договору договірна ціна робіт по об`єкту є динамічною i становить 64 712 078,62 грн, в тому числі ПДВ - 10 785 346,44 грн.
Пунктом 11.1 договору встановлено, що з дати укладання цього договору підрядник протягом 30 календарних днів надає замовнику оригінал банківської гарантії в розмірі 2,5% від вартості цього договору, що складає 1 617 801,97 грн, як забезпечення виконання цього договору a6o обґрунтування щодо неможливості надання банківської гарантії.
Листом від 11.10.2022 №ІН-11/22 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для надання банківської гарантії, оскільки отриманий ним лист позивача від 13.09.2022 №723/861-22-Вих, в якому містилось запрошення позивача щодо надання відповідачем своєї комерційної пропозиції щодо виконання будівельно-монтажних робіт по об`єкту будівництва, не містив жодних вимог до відповідача щодо необхідності надання забезпечення виконання договору.
Листом від 07.06.2024 №ІН-257/24 відповідач, у відповідь на лист від 07.06.2024 №06.3.5/4243-24-Вих, повідомив позивача, що відповідачем на виконання умов договору надано обґрунтування щодо причин ненадання банківської гарантії по договору.
З огляду на те, що відповідачем не виконано договірне зобов`язання з надання банківської гарантії, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 292 822,16 грн пені та 113 246,14 грн штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, умовами договору передбачено, зокрема, обов`язок відповідача протягом 30 календарних днів, з дати укладання договору, надати позивачеві оригінал банківської гарантії в розмірі 2,5% від вартості цього договору, що складає 1 617 801,97 грн, як забезпечення виконання цього договору a6o обґрунтування щодо неможливості надання банківської гарантії.
За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Так, матеріалами справи підтверджується факт ненадання відповідачем банківської гарантії у розмірі 1 617 801,97 грн, у встановлений пунктом 11.1 договору строк.
У свою чергу, відповідач направив на адресу позивача лист від 11.10.2022 №ІН-11/22, в якому повідомив про відсутність підстав для надання банківської гарантії, посилаючись на статтю 27 Закону України "Про публічні закупівлі".
За приписами частини 1 статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним, не пізніше дати укладення договору про закупівлю, забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.
Як слушно зауважив місцевий господарський суд, зазначена норма закону регулює порядок внесення переможцем процедури закупівлі забезпечення виконання зобов`язання саме до укладення договору (не пізніше дати укладення договору про закупівлю), тобто упорядковує переддоговірні відносини між учасниками публічних закупівель.
Водночас, зобов`язання відповідача, про порушення якого зазначає позивач, передбачене саме умовами договору, а відтак регулюється його положеннями та є обов`язковим до виконання відповідачем.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої, що відповідачем у визначений пунктом 11.1 договору тридцятиденний строк не надано позивачу ні банківської гарантії у встановленому розмірі, ні обґрунтованих пояснень щодо неможливості її надання.
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
За змістом частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За умовами пункту 7.1 договору, у разі невиконання a6o неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Здійснюючи розрахунок заявлених до стягнення пені та штрафу, позивач керувався положеннями частини 2 статті 231 ГК України, якою, зокрема, визначено розмір штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання, який розраховується з вартості товарів, робіт або послуг, щодо яких допущено прострочення виконання. Аналогічний розмір штрафних санкцій погоджений сторонами у пункті 7.4 договору.
Водночас, як вірно зазначив місцевий господарський суд, зазначена норма передбачає нарахування штрафних санкцій за порушення господарських зобов`язань, які безпосередньо стосуються предмета договору. 
Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено пеню та штраф, базою нарахування яких є вартість товарів, робіт та послуг, які є предметом договору. Водночас, передбачене пунктом 11.1 договору зобов`язання підрядника з надання банківської гарантії не є "роботою" в розумінні договору, який за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.
Крім того, в договорі не передбачено настання для відповідача наслідків у вигляді нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з надання банківської гарантії, передбаченого пунктом 11.1 договору.
Відтак, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду про те, що позивач неправомірно нарахував та заявив до стягнення штрафні санкції, на підставі частини 2 статті 231 ГК України.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Центру.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Центру задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1770/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України.
4. Матеріали справи №910/1770/25 повернути до Господарського суду      міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано - 04.08.2025.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.В. Шапран

                                                                                          С.І. Буравльов