УХВАЛА

24 липня 2025 року  
м. Київ

справа №240/21997/22
адміністративне провадження №К/990/27581/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року
у справі №240/21997/22
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю 
про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю (далі також - відповідач), в якому просив:
- визнати неправомірними бездіяльність та рішення відповідача про відмову у виплаті додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- зобов`язати Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю нарахувати та виплатити податкову винагороду в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за період: з 25 лютого по 28 лютого 2022 року; з 1 березня по 31 березня 2022 року; з 1 квітня по 7 квітня 2022 року у сумі 137619,03 грн.;
- зобов`язати Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. щомісячно за весь період, починаючи з 08 квітня 2022 року;
- зобов`язати зробити перерахунки з урахування коефіцієнта інфляції на час подання позовної заяви.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №240/21997/22.
Верховний  Суд ухвалою від 07 липня 2025 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної, в якій навести передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
На виконання цієї ухвали, скаржник направив до суду заяву про уточнення касаційної скарги, в якій підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункти 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України. 
Так, скаржник вказує, що підставою касаційного оскарження є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:
-          пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) та в цілому Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Перелік), у контексті правовідносин між військовослужбовцями ЗСУ та Відповідачем щодо позбавлення права на додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови КМУ № 168 тим військовослужбовцям, які перебували на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії та безпосередньо брали участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
-          пункту 1 Постанови КМУ № 168 у контексті правовідносин між військовослужбовцями та керівником відповідача щодо застосування положень зазначеної Постанови для визначення права на додаткову винагороду, а саме: визначення документів для нарахування винагороди, необхідність рапорту військовослужбовця для підготовки цих документів командуванням, а також порядок їх обміну між військовими частинами при відрядженнях.
-          пункту 1 Постанови № 168 та його взаємозв`язку з положеннями абз.1 та абз.5 п.1 Постанови № 104, яким встановлено, що «військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил..., За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил", у контексті правовідносин між військовослужбовцями та керівником відповідача щодо їх застосування до військовослужбовця ЗСУ, який брав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи у відряджені
-          пункту 1 Постанови № 168 та його взаємозв`язку з нормами Закону України № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"і приписами указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» у контексті правовідносин між військовослужбовцями та керівником відповідача щодо їх застосування до військовослужбовця ЗСУ, який брав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи у відряджені.
Крім того, вказує, що підставами касаційного оскарження є пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Також скаржник вказує. що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного суду викладеного в постанові від 16 березня 2023 року у справі ;600/747/22-а щодо обов`язку суду встановити дійсні обставини справи. 
Наведені скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень, з врахуванням уточненої касаційної скарги, передбачених пунктами 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а також посилання скаржника на порушення норм процесуального права, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.
Отже, скаржником вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху виконано та усунуто зазначені в ній недоліки.
У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що позивач є військовослужбовцем та перебував у службовому відпряженні тому не міг своєчасно ознайомитися зі змістом оскаржуваної постанови.  
За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Суд зауважує, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з касаційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
За такого правового регулювання, обставин справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:
1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;
2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували висновки Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22 вважаючи, що правовідносини у цій зразковій справі є подібними до тих, що розглядаються та що обидві справи є типовими. Водночас, на переконання скаржника, позовні вимоги у зразковій справі відрізняються від позовних вимог скаржника за суттю предмета спору, за фактичними обставинами справи, відтак не є тотожними.
Отже, обґрунтування скаржника відповідає пункту 2 частини п`ятої статті 291 КАС України, потребує перевірці та відповідно оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 330, 334, 340 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №240/21997/22.
4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
5. Витребувати з Житомирського окружного адміністративного суду справу №240/21997/22.
6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду