Справа № 2-7958/11 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/863/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 липня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
представника боржника - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2025 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року у цивільній справі № 2-7958/11 задоволено позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк» до неї та ОСОБА_2 про стягнення коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно і надалі Перший відділ ДВС Луцького міського управління юстиції відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа та наклав арешт на все належне їй нерухоме майно.
Боржник зазначала, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2025 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року у цивільній справі № 2-7958/11 скасовано, у зв`язку з чим вона 16 квітня 2025 року звернулася до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ) із заявою про зняття арешту з усього належного їй нерухомого майна, але отримала відмову.
Вважає, що оскільки вона, як власник нерухомого майна, не є боржником у будь-якому виконавчому провадженні, то належне їй майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються її майнові права щодо розпорядження власністю.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 уточнивши вимоги, просила суд визнати бездіяльність ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ щодо відмови у задоволенні її заяви від 16 квітня 2025 року про зняття арешту з нерухомого майна неправомірною та зобов`язати виконавчу службу зняти арешт з належного їй нерухомого майна, накладений в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 згідно з постановою старшого державного виконавця Першого відділу ВДВС Луцького МУЮ від 30 липня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12808040, який зареєстровано 31 липня 2012 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано бездіяльність ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року про зняття арешту з нерухомого майна неправомірною.
Зобов`язано ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ скасувати арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 згідно з постановою старшого державного виконавця Першого відділу ВДВС Луцького МУЮ від 30 липня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12808040, який зареєстровано 31 липня 2012 року.
В апеляційній скарзі представник ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Грущук М.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у скарзі ОСОБА_1 .
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги у цій справі. Вважає, що ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ правомірно відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року про зняття арешту з нерухомого майна. Суд не звернув уваги на те, що законні підстави для зняття арешту згідно з ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відсутні, оскільки виконавче провадження завершено 12 грудня 2013 року з підстав, що не передбачають зняття арешту з майна боржника. Виконавче провадження завершено 12 грудня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (в редакції Закону № 606-XIV від 1999 року), виконавчий збір в межах даного виконавчого провадження не стягнуто. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Боржник ОСОБА_2 та стягувач ПАТ АБ «Укргазбанк», будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.
Представник ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Грущук М. В. також в судове засідання не з`явилася. 24 липня 2025 року представник ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Недумова А. О. засобами електронної пошти подала до апеляційного суду клопотання про відкладення призначеного у цій справі на 24 липня 2025 року судового засідання у зв`язку з відсутністю на роботі представника виконавчої служби Грущук М. В. Проте, наведена у клопотанні причина неявки вказаного представника виконавчої служби апеляційним судом визнана неповажною, оскільки не підтверджується жодними належними доказами. Крім того, зазначена обставина не позбавляла виконавчу службу як юридичну особу забезпечити явку іншого представника, який зазначений у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, приєднаній до клопотання.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності боржника, стягувача та представника виконавчої служби згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи, а повідомлені причини неявки представника виконавчої служби апеляційним судом визнані неповажними.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 12808040, зареєстрований 30 липня 2012 року на підставі постанови старшого державного виконавця Першого відділу ВДВС Луцького МУЮ у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (а.с.5-9). Підставою для відкриття державним виконавцем зазначеного виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій був виконавчий лист від 08 червня 2012 року № 2-2958/2011, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року у цивільній справі № 2-7958/11, яким задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2025 року заочне рішення у справі № 2-7958/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно скасовано (а.с.12,13).
Як слідує з листа ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ від 25 квітня 2025 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення суду у справі №2-7958/2011, яке завершено згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (в редакції Закону № 606-XIV від 1999 року) (а.с.11).
Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені п. 1-2 та пп. 2 п. 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
Згідно з частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
[…] встановивши відсутність виконавчих проваджень щодо виконання виконавчого листа № 127/1541/14-ц та враховуючи те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року визнано виконавчий лист, виданий 28 липня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області щодо боржника ОСОБА_1 у справі № 127/1541/14-ц за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2006 року № ML-В00/225/2006, таким, що не підлягає виконанню, оскільки борг за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 прощений (анульований), заборгованість за кредитним договором, у тому числі і та, яка стягнута за рішенням суду у справі № 127/1541/14-ц, відсутня, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби та зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність».
Отже, наявність нескасованого арешту на майно боржника без чинного виконавчого провадження і вимог з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на володіння своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення ОСОБА_1 до ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ із заявою про зняття арешту з майна виконавчі документи про стягнення з неї коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» на виконанні у відділі відсутні, будь-які фінансові претензії ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 також відсутні.
Наявність арешту належного ОСОБА_1 майна не забезпечує реального виконання рішення суду про стягнення коштів та звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно і порушує її законні права, як власника нерухомого майна.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , виходив з того, що рішення суду на підставі якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 скасовано, а тому правові підстави для обтяження майна і його арешту відсутні. Ураховуючи цю обставину, а також відсутність іншого способу зняття арешту з майна не інакше як за судовим рішенням, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльності ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ щодо невжиття заходів щодо скасування арешту на майно скаржника та скасування арешту на належне боржнику нерухоме майно, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність, а наявність нескасованого арешту на майно боржника без чинного виконавчого провадження і вимог з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на володіння своїм майном.
Зважаючи на вищенаведене, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про задоволення скарги ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. 
Доводи апеляційної скарги представника ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Грущук М. В. про те, що законні підстави для зняття арешту згідно з ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відсутні, оскільки виконавче провадження завершено 12 грудня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (в редакції Закону №606-XIV від 1999 року), тобто з підстав, що не передбачають зняття арешту з майна боржника, а виконавчий збір в межах даного виконавчого провадження не стягнуто, є безпідставними, оскільки збереження арешту майна боржника після скасування рішення суду, що було підставою для його накладення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, що суперечить ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України. Водночас матеріали справи не містять доказів про винесення ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та її виконання державним виконавцем у порядку, встановленому Законом. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги представника виконавчої служби щодо неправильного вирішення судом першої інстанції скарги не знайшли свого підтвердження. На підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, представник виконавчої служби належних та допустимих доказів не надав, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи та правильно вирішив скаргу по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                      У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: