ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5013/25 Справа № 243/9870/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А. М.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2025 року (головуючий суддя Фалін І. Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Горлівської міської ради, про визнання права власності на будинок,- 

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1995 року позивачу належить житловий будинок  АДРЕСА_1 . У зв`язку з активними бойовими діями даний житловий будинок пошкоджений. 
З метою здійснення підготовчих дій для отримання компенсації за пошкоджене житло 13.02.2024 року позивач звернулась до Відділу реєстрації прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав. Проте, 19.02.2024 року позивач отримала рішення № 71650635 про зупинення розгляду заяви. Згідно ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором сформовано запит до відповідного БТІ. 
01 квітня 2024 року позивач отримала рішення № 72344929 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки після завершення строку, встановленого ч.3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. 
Позивач вказала, що на момент виникнення права власності на вказаний житловий будинок діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Наразі провести реєстрацію права власності на житловий будинок не вбачається за можливе, оскільки відсутня можливість отримання інформації в БТІ щодо будинку. В інший спосіб визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав, у позивача можливості не має. 
Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 74,8 кв.м., сарай літера Є, вбиральня літера Ж, сарай літера З, споруди.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення від 29 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що незважаючи на участь у справі суб`єкта владних повноважень державного реєстратора позивачка не оскаржує його рішення, розглядаючи його як правомірне. Спір обумовлений загрозою порушення приватного права позивача.
Також, фактично право власності позивача не визнається з боку держави. Наразі відсутній іншій спосіб підтвердити право власності позивача, окрім звернення з позовною заявою про визнання права власності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про виклик до суду позивача та оголошення   на сайті Судової влади   про виклик відповідача.В судове засідання з`явилася представник  ОСОБА_1 -адвокат Туру В.Г..  
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.06.1995 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринської О.В. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області про зупинення розгляду заяви № 71650635 від 19.02.2024 року слідує, що державним реєстратором встановлено наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року та згідно ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 19.02.2024 державним реєстратором сформовано запит № 01.1-19/167 до відповідного БТІ.
Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринської О.В. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області про відмову в проведенні реєстраційних дій № 72344929 від 01.04.2024 слідує, що державним реєстратором відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою від 13.02.2024 за реєстраційним номером 59412808, оскільки після завершення строку, встановленого ч.3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дані правовідносини виникли саме між позивачем та державним реєстратором відповідного Департаменту. З огляду на  що Горлівська міська рада Донецької області не є належним відповідачем по справі, оскільки не доведено, що Горлівська міська рада не визнає праов власності позивача на спірний будинок.  
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України випливає, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності
Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що за змістом статті 392 ЦК України судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його (див. постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19).
Результат аналізу наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка є власником/володільцем нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено, має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження відповідно до статті 392 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою було доведено її право власності на спірний житловий будинок, проте, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Горлівка Донецької області) на теперішній час неможливо, з чого слідує, що держава не визнає її права влансоті та вона не може розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки це не є підставою для визнання за позивачами права власності відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, а тому вказані доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
У матеріалах справи наявні документи, які підтверджують право власності позивачки на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем у даній справі оспорюється чи невизнається право власності позивачки на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що одним із суб`єктів вимог у даному спорі є позивач, яка є власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів саме у державного реєстратора, який наділений правом на здійснення реєстрації нерухомого майна відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та саме яким відмовлено позивачу у формі рішення в проведенні реєстраційних дій за заявою останньої, відмова не є підставою для визнання за позивачкою права власності відповідно до вимог ст.392 ЦК України.
Встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринської О.В. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області №72344929 від 01.04.2024 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою від 13.02.2024 року за реєстраційним номером 59412808.
Проте, матеріали справи не містять доказів оскарження вказаного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 . Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області №72344929 від 01.04.2024 року, яким відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою від 13.02.2024 року за реєстраційним номером 59412808.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка у разі незгоди з рішенням державного реєстратора про відмову у здійсненні реєстраційних дій має право його оскаржити у визначений чинним законодавством спосіб.
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем у даній справі оспорюється чи не визнається право власності позивачки на будинок. Сам факт відсутності у реєстратора доступу до реєстраційних книг та реєстраційних справ на спірний житловий будинок не свідчить про невизнання відповідачем права власності позивача на спірне майно.
Встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тож, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Судді: