ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 386/585/24
провадження № 22-ц/4809/712/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Гончар О. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне підприємство «Дніпро»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року у складі головуючого судді Гута Ю. О.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Приватного підприємства «Дніпро», в якій просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування у ПП «Дніпро», земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області і перебуває у відповідача у фактичному користуванні без установлених законом підстав та визнати зареєстроване право оренди за ПП «Дніпро», яке виникло на підставі додаткової угоди від 01 липня 2016 року на земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області відсутнім.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області площею 3,90 га - кадастровий номер земельної ділянки 3521483900:02:000:0129.
01 листопада 2013 року позивач уклав договір оренди належної йому земельної ділянки з ПП «Дніпро», строком на 10 років.
У січні 2024 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути земельну ділянку, оскільки термін дії договору оренди закінчився.
Під час спілкування із працівниками відповідача було виявлено, що позивач начебто уклав із відповідачем додаткову угоду від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 листопада 2013 року строком на 15 років.
Ознайомившись із додатковою угодою від 01 липня 2016 року в приміщенні відповідача, позивач стверджує, що підпис в графі орендодавець виконаний не ним, а іншою особою.
Зазначає, що жодних розмов про те, що він має намір у 2016 році укласти додаткову угоду не було, він нікого не уповноважував на укладення угод, а тому стверджує, що підпис в додатковій угоді є підробленим.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дніпро» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та про визнання відсутнім права оренди.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що дії позивача свідчать про фактичне визнання додаткової угоди до договору оренди: а саме: підписання ним договору оренди від 01 листопада 2013 року; не заперечення його реєстрації, отриманням ним орендної плати від відповідача за користування земельною ділянкою, на умовах додаткової угоди; відсутність протягом тривалого часу з дня укладення договору заперечень з його боку щодо користування відповідачем належною йому земельною ділянкою; позивач не надав жодного доказу про істотні порушення умов виконання договору відповідачем: не надав жодного доказу на підтвердження того, що в січні місяці 2024 року звертався до відповідача з проханням повернути земельну ділянку так як термін дії договору оренди закінчився. 
Крім того, позивачем не було вжито всі необхідні дії для надання оригіналу додаткової угоди до договору оренди договору оренди, зокрема не направлено адвокатських запитів, не заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, ряд клопотань про витребування оригіналу договору у реєстраційної служби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мелєзгінов Юрій Валерійович подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
Вказує, що позивач не укладав та не підписував додаткову угоду із відповідачем.
Вважає, що місцевий суд дійшов помилкових висновків зазначаючи про те, що договір оренди укладений на 15 років та продовжує діяти до 13 березня 2029 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача – адвоката Мелєзгінова Ю. В., представника відповідача – адвоката Конякіна М. С., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Крутеньківської сільської ради площею 3,90 га, кадастровий номер 3521483900:02:000:0129, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-039629 (а.с.14-15 том 1).
01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро» укладено договір оренди землі площею 3,90 га, кадастровий номер 3521483900:02:000:0129 строком на 10 років, з орендною платою у розмірі не менше 3% вартості земельної ділянки, враховуючи індексацію в грошовому виразі. Відповідно до п. 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, укладений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий – в орендаря, третій – в органі, який провів його реєстрацію (а.с.16-19 том 1).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 травня 2024 року №377543354 установлено, що 13 березня 2014 року державним реєстратором Топольник О. М. за відповідачем зареєстровано право оренди, на належну позивачеві земельну ділянку, на підставі договору оренди б/н, виданого 01 листопада 2013 року, видавник: Орендодавець: ОСОБА_1 та Орендар: ПП « Дніпро».
Крім того, зі змісту вказаної інформаційної довідки установлено, що договір укладено на 15 років, а документами, які подані для державної реєстрації є додаткова угода від 01 липня 2016 року (а.с.12 -13 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові майна належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він реалізує на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України).
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України).
Таким законом є Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон).
Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 161-ХІV).
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16 Закону).
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону №).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону №).
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).
Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ст. 6 Закону).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (ч. 1 ст. 19 Закону).
Про те, що право оренди земельної ділянки (речове право, похідне від права власності) підлягає державній реєстрації, також вказано у п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 зазначено, що «рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 зазначено, що «Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім[…] належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача».
За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюється законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 цього Закону підставою для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно є укладений в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права
У цій справі позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати відсутнім зареєстроване право оренди за ПП «Дніпро», яке виникло на підставі додаткової угоди від 01 липня 2016 року на належну йому земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом витребування її у відповідача.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Крутеньківської сільської ради площею 3,90 га, кадастровий номер 3521483900:02:000:0129, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-039629 (а.с.14-15 том 1).
01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро» укладено договір оренди землі площею 3,90 га, кадастровий номер 3521483900:02:000:0129 строком на 10 років, з орендною платою у розмірі не менше 3% вартості земельної ділянки, враховуючи індексацію в грошовому виразі. Відповідно до п. 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, укладений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий – в орендаря, третій – в органі, який провів його реєстрацію (а.с.16-19 том 1).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 травня 2024 року №377543354 установлено, що за відповідачем зареєстровано право оренди, на належну позивачеві земельну ділянку, на підставі додаткової угоди б/н від 01 липня 2016 року. Строк дії: Договір укладено на 15 років (а.с.12 том 1).
Разом з тим, позивач заперечує підписання додаткової угоди із відповідачем, зазначаючи при цьому, що про її існування йому не було відомо, а дізнався він про це лише тоді, коли звернувся до ПП «Дніпро» із вимогою по повернення земельної ділянки після завершення строку дії договору оренди.
У своїй позовній заяві позивач просив суд витребувати у ПП «Дніпро» оригінал додаткової угоди від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 листопада 2013 року на земельну ділянку площею 3,9 га, кадастровий номер земельної ділянки 3521483900:02:000:0129 (а.с.7 том 1).
Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2024 року, зокрема витребувано у ПП «Дніпро» оригінал додаткової угоди від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 листопада 2013 року на земельну ділянку площею 3,9 га, кадастровий номер земельної ділянки 3521483900:02:000:0129 (а.с. 25-26 том 1).
У відзиві на позовну заяві представник відповідача повідомив, що у відповідача відсутній оригінал додаткової угоди, оскільки позивач взяв собі екземпляр додаткової угоди, наявний у нього і не повернув. На той час працівники ПП «Дніпро» не звернули на це уваги, а виявили відсутність лише після отримання позову у цій справі (а.с.33-39 том 1).
Крім того, представник позивача, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, заявив клопотання про витребування у Голованівської РВА оригіналу додаткової угоди від 01 липня 2016 року (чи іншої) до договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ПП "Дніпро", а також заявив клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалами Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2025 року було відмовлено у задоволенні заявлених клопотань у зв`язку з тим, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції установлено, що оригінал додаткової угоди від 01 липня 2016 року у позивача та відповідача відсутній, також зазначено про неможливість витребування у Голованівській РВА оригіналу додаткової угоди, оскільки згідно п. 24 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами) реєстраційна справа не містить оригіналів документів.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивач заперечує факт підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, якою, нібито продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки, а також враховуючи відсутність оригіналу додаткової угоди у відповідача, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутній факт укладення між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро» додаткової угоди від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, а тому додаткову угоду від 01 липня 2016 року слід визнати неукладеною.
Оскільки строк дії договору оренди від 01 листопада 2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем минув, ПП «Дніпро» не довело у встановленому законом порядку законності підстав користування належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, фактично продовжує користуватись спірною земельною ділянкою після закінчення узгодженого сторонами договору строку, чим порушує права власника на користування та розпорядження належним йому майном.
За викладених обставин, вимога позивача про визнання відсутнім право оренди, зареєстроване за Приватним підприємством «Дніпро» на підставі додаткової угоди від 01 липня 2016 року, на земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, є доведеною та підлягає задоволенню.
Позивач у своїй позовній заяві також просив суд усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, шляхом витребування у ПП «Дніпро», земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області і перебуває у відповідача у фактичному користуванні без установлених законом підстав.
Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач відповідно до статті 175 ЦПК України пропонує (викладає) в позові правову кваліфікацію спору, зокрема формулює в ньому спосіб захисту, який, на його думку, забезпечить відновлення такого права. При цьому процесуальний закон не вимагає посилання на законодавчу норму, яка передбачає цей спосіб захисту або дозволяє його застосувати.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)].
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19).
Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 910/3453/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 910/7987/22.
У свою чергу, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.
У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 26 травня 2022 року у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23).
У цій справі установлено, що договір оренди земельної ділянки, укладений на 10 років 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро» припинив свою дію, що не спростовано останнім.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Матеріали справи не містять доказів щодо вчинення орендодавцем дій на продовження встановленого спірним договором строку оренди, заперечення відповідача щодо припинення договору є безпідставними.
Таким чином, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування у відповідача земельної ділянки, за своєю суттю спрямована на повернення ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки, раніше переданої відповідачеві на підставі договору оренди землі від 01 листопада 2013 року, який після закінчення строку дії договору оренди не виконав обов`язку з її повернення власнику (орендодавцю).
Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).
Установивши, що мета позову позивача спрямована на повернення спірної земельної ділянки за наслідком закінчення строку дії договору оренди, колегія суддів розглядає вимогу позову про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, шляхом витребування у ПП «Дніпро», земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області як вимогу про повернення цієї земельної ділянки за правилами статті 785 цього Кодексу та статті 34 Закону України "Про оренду землі" (як правовий наслідок припинення договору оренди землі).
За викладених обставин, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
На підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ПП «Дніпро» повернути ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, за вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі та 1 211,20 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906, 88 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 378, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мелєзгінов Юрій Валерійович, задовольнити частково.
Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дніпро» про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Визнати відсутнім право оренди, зареєстроване за Приватним підприємством «Дніпро» на підставі додаткової угоди від 01 липня 2016 року, на земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.
Зобов`язати Приватне підприємство «Дніпро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,9 га з кадастровим номером 3521483900:02:000:0129, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.
Стягнути з Приватного підприємства «Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 211,20 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906, 88 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 18.08.2025.

Головуючий С. М. Єгорова
Судді О. Л. Карпенко
С. І. Мурашко