ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6573/25 Справа № 209/1572/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Травкіної В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Переверзева Івана Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилалася на те, що 28 грудня 2006 року між АТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DZSLGК00770016. Згідно умов договору АТ КБ “Приватбанк” зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 29 500Доларів США на термін до 27 грудня 2026 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором. Відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 29 березня 2012 року АТ КБ “Приватбанк” звернулося до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначає, ухвалення рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 20 квітня 2012 року становила — 24 111,09 Доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить - 16946,34 Доларів США. Позивач вказує, оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року, тобто за період часу з 28 грудня 2006 року по 21 грудня 2011 року, то за період часу після подання позовної заяви від 29 березня 2012 року, з 20 квітня 2012 року по 15 липня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі - 5426,05 Доларів США, що становить - 3 % річних від простроченої суми. На підставі викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі - 5426,05 Доларів США, що становить - 3 % річних від простроченої суми.
       Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року задоволено позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ КБ “Приватбанк”, ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за кредитним договором №DZSLGК00770016 від 28 грудня 2006 року в розмірі 5426,05 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 15 липня 2022 року, становить 158 711 грн. 96 коп., яка складається із: 5426,05 доларів США – 3% річних від простроченої суми. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ КБ “Приватбанк”, ЄДРПОУ 14360570 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн.
В апеляційній скарзі представник   ОСОБА_1  — адвокат Переверзев І.В. просить рішення суду від 08 квітня 2025 року скасувати на ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду від 08 квітня 2025 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1  — адвоката Переверзева І.В. залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звернувшись до суду із цим позовом у серпні 2022 року, АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з відповідача   ОСОБА_1 заборгованість у розмірі - 5426,05 Доларів США, що становить - 3% річних від простроченої суми, посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак сума заборгованості за тілом кредиту станом на 20 квітня 2012 року становила — 24 111,09 Доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить - 16946,34 Доларів США. Позивач вказує, оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року, тобто за період часу з 28 грудня 2006 року по 21 грудня 2011 року, то за період часу після подання позовної заяви від 29 березня 2012 року, з 20 квітня 2012 року по 15 липня 2022 року відповідач має, відповідно до ст.625 ЦК України, заборгованість у розмірі - 5426,05 доларів США - що становить - 3 % річних від простроченої суми. 
       Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
       Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.
       Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
       Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
       Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів.         Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.
       У справі встановлено, 28 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ “Приватбанк” був укладений кредитний договір № DZSLGK00770016, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 29 500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2026 року (а.с.18, 19).
       У забезпечення зобов`язань з повернення кредитних коштів 28 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № DZSLGK 00770016, та згідно п.7 якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира загальною площею 70,70 кв.м., житлова площа - 40,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу квартири (а.с.155, 156). 
       Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року у справі №409/6161/12 у за позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1  про звернення стягнення – частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ “Приватбанк”. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 , що складається з трьох кімнат загальною площею 70,7 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 31846,59 доларів США, яка складається з наступного: 24 163,39 доларів США – заборгованість за кредитом; 4746,90 доларів США – заборгованість за процентами за користування кредитом; 800,00 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 2136,30 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу з іншою стороною – покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. (а.с.155, 156).
       Вказане рішення суду набрало законної сили. 
У позовній заяві АТ КБ “Приватбанк” у цій справі, що переглядається, банк вказував, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 20 квітня 2012 року становила — 24111,09 Доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить - 16946,34 доларів США. 
З наданого позивачем розрахунку залишок простроченої заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ “Приватбанк” за кредитним договором № DZSLGК00770016 від 28 грудня 2006 року станом на 15 липня 2022 року становить — 16 946,34 доларів США(а.с.9-11).
       Також банк зазначив, враховуючи, що з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року.
       Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України, свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 442/398/15-ц).
       В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що на виконання рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року у справі №409/6161/12 було видано виконавчий лист, та який у встановлений законом порядку, був пред`явлений до виконання у примусовому порядку.         Позивачем не надано доказів про те, що виконавчий лист на виконання рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року у справі №409/6161/12 перебуває на примусовому виконанні.
       Враховуючи викладене, відсутні правові підстави стягнення з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ “Приватбанк” суми грошових коштів, нарахованих позивачем на підставі ст.625 ЦК України, 3% річних у зв”язку з не належним виконанням рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року, у розмірі 5426,05 доларів США від простроченої суми. 
       За таких обставин, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Переверзева Івана Вікторовича — задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Вступна та резолютивна частини постанови 
       проголошена у судовому засіданні 5 серпня 2025 року.
       
Повний текст постанови складено 6 серпня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова