25.08.25
22-ц/812/1572/25

Єдиний унікальний номер судової справи:489/5664/25
Провадження № 22-ц/812/1572/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

25 серпня 2025 року                          м. Миколаїв          справа №489/5664/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Носіковим І.М.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року, постановлену суддею Кокорєвим В.В., за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

20 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України. 
В своїй скарзі ОСОБА_1 вказав, що в грудні 2021 року він подав 2 виконавчих листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для виконання. Останній в свою чергу не виконав в повному обсязі рішення суду про виплату доплати перерахованого розміру пенсії і повернув до суду другий виконавчий лист без виконання. 
17 липня 2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд вдруге видав виконавчий лист для остаточного виконання рішення, який подано до виконання.
Проте, 18 липня 2025 року головний державний виконавець О. Максімова прийняла рішення відмовити у відкритті провадження мотивуючи тим, що раніше було прийнято рішення про закінчення провадження 24 липня 2023 року і вона не має повноважень для поновлення виконавчого провадження.
Посилаючись на незаконність дій та рішень державного виконавця, порушення положень статті 41 Конституції України, статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», скаржник просив суд визнати дії головного державного виконавця О. Максімової щодо виконавчого листа, не вжиття заходів для повного виконання рішення суду від 16 листопада 2021 року незаконними; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і зобов`язати державного виконавця вжити заходів для виконання рішення суду від 16 листопада 2021 року.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки виконавчий документ у цій справі виданий Миколаївським окружним адміністративним судом, то розгляд скарг на дії чи бездіяльність органів примусового виконання щодо виконання зазначеного рішення суду належить до його юрисдикції.
На підставі викладеного суддя вважав за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просив перевірити законність ухвали суду першої інстанції, посилаючись на порушення принципу верховенства права і обмеження до повної втрати його права на захист та ефективний засіб правового захисту.
Скаргу мотивовано тим, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено судового контролю за виконанням судових рішень.
У відзиві на апеляційну скаргу Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилався, як на законність дій головного державного виконавця, так і правильне застосування судом положень статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
До того ж, звертав увагу на те, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/7733/25 від 29 липня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу з аналогічних підстав.
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України регулюються питання, пов`язані з судовим контролем за виконанням судових рішень. 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленого цим розділом.
Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).
Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
З матеріалів скарги убачається, що Бєлік В.Г. оскаржує дії головного державного виконавця, які вчиненні головним державним виконавцем під час виконання виконавчих листів, виданих Миколаївським окружним адміністративним судом.
Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Згідно з частини п`ятої статті 372 КАС України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» № 4094-IX від 21 листопада 2024 року, який набрав чинності 19 грудня 2024 року, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 381-1 «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах».
Відповідно до положень цієї статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 – 382 - 3 і 383 цього Кодексу.
Положеннями статті 287 КАС України регулюються особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Так, особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено в статті 287 КАС України.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Отже, у разі оскарження дій/рішень державного виконавця (як в даному випадку) учасник виконавчого провадження може звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, що правильно констатував суд першої інстанції.
КАС України не передбачає звернення до адміністративного суду із скаргою.
Оскільки виконавчий документ у цій справі виданий Миколаївським окружним адміністративним судом, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що розгляд скарги на дії чи бездіяльність органів примусового виконання щодо виконання зазначеного рішення суду належить до його юрисдикції.
Більш того, які убачається з ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/7733/25 від 29 липня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за аналогічними вимогами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, суддя суду першої інстанції правильно вважав за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення судом його прав на судовий захист відповідно до статті 64 Конституції України, статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 5 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, є необґрунтованим, оскільки право позивача на звернення до суду в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством та Кодексом адміністративного судочинства України, судом не обмежене. Порушень судом норм міжнародного законодавства не встановлено. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина

Судді:                                                         В.В. Коломієць

                                                        Т.В. Серебрякова

Повну постанову складено 25  серпня 2025 року.