ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 р. 	Справа № 520/4165/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі №520/4165/25
за позовом  ОСОБА_1  
до  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в якому просив:
- ухвалити рішення про визнання протиправною бездіяльності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка полягає у тому, що листом від 21.02.2025 року №175/3862/22 надана недостовірна та неповна інформація на запит позивача від 14 лютого 2025 року, яка не має накладання електронного підпису та/або електронної печатки, позивачу на електронну пошту надіслана помічником судді Валентиною Верещак, тобто не відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, си-стематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом;
- зобов`язати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надати інформацію, долучивши копії відповідних процесуальних та розпорядчих документів, щодо результатів судових засідань 21 листопада 2024 року, 08 січня та 13 лютого 2025 року у справі №175/3862/22 за позовом позивача до ОСОБА_2 про стягнення боргу;
- надати інформацію, долучивши копії відповідних ухвал Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за результатами розгляду клопотань від 11 травня та 17 липня 2024 року про призначення у справі №175/3862/22 за позовом моїм до ОСОБА_2 про стягнення боргу комплексної почеркознавчої експертизи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач 26.11.2024 надіслав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області засобами електронного зв`язку запит, в якому просив надати інформацію, долучивши копії відповідних ухвал Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за результатами розгляду моєї заяви про забезпечення доказів та клопотання про призначення у справі №175/3862/22 за позовом моїм до ОСОБА_2 про стягнення боргу комплексної почеркознавчої експертизи від 11 травня 2024 року.
На запит позивача від 26.11.2024 відповідачем підготовлено відповідь, оформлену листом від 27.11.2024 № 175/3862/22/25848/2024, відповідно до якого зазначено, що на звернення позивача через систему «Електронний суд» № 43677 від 26 листопада 2024 року про надання інформації щодо результату розгляду заяви про забезпечення доказів та клопотання про призначення у справі №175/3862/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, комплексної почеркознавчої експертизи, повідомлено наступне. 21 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження судді Болдирєвої У.М. Розгляд справи було призначено в порядку прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 листопада 2024 року о 14:30 годину. 21 листопада 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 . У зв?язку із залученням до участі у справі нового учасника розгляд справи відкладено на 08 січня 2025 року, встановлено третій особі строк подання письмових пояснень по справі. 21 листопада 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів. 26 листопада 2024 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом їх витребування - задоволено частково. Питання щодо призначення комплексної почеркознавчої експертизи буде вирішуватися у судовому засіданні 08 січня 2025 року. Та долучено ухвалу суду від 26.11.2024 про забезпечення доказів.
Позивач 14.02.2025 року надіслав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області засобами електронного зв`язку запит, в якому просив надати інформацію, долучивши копії відповідних ухвал Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за результатами розгляду клопотання про призначення у справі №175/3862/22 за позовом моїм до ОСОБА_2 про стягнення боргу комплексної почеркознавчої експертизи від 11 травня 2024 року.
На запит позивача від 14.02.2024 відповідачем підготовлено відповідь, оформлену листом від 21.02.2024 № 175/3862/22, відповідно до якого зазначено, що на звернення позивача через систему «Електронний суд» № 6189 від 14 лютого 2025 року про надання інформації щодо результату розгляду заяви про забезпечення доказів та клопотання про призначення у справі № 175/3862/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, комплексної почеркознавчої експертизи, повідомлено наступне. 21 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження судді Болдирєвої У.М. Розгляд справи було призначено в порядку прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 листопада 2024 року о 14:30 годину. 21 листопада 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог шоло предмета спору, ОСОБА_3 . У зв?язку із залученням до участі у справі нового учасника розгляд справи відкладено на 08 січня 2025 року, встановлено третій особі строк подання письмових пояснень по справі. 21 листопада 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів. 26 листопада 2024 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом їх витребування - задоволено частково. 08 січня 2025 року розгляд справи було відкладено на 13 лютого 2025 року у зв?язку з перебуванням суду ОСОБА_4 у відпустці. 13 лютого 2025 року розгляд справи було відкладено на 20 березня 2025 року у зв?язку з перебування судді у відпустці. Окрім того повідомлено позивача, що про всі відкладення розгляду справи було повідомлено (у телефонному режимі) представника позивача - адвоката Савченка С.А. Питання щодо призначення комплексної почеркознавчої експертизи буде вирішуватися у наступному судовому засіданні. Що стосується надання відповідних копій ухвал повідомлено, що судлею ОСОБА_4 було постановлено лише три ухвали, а саме ухвала про прийняття справи до провадження від 21 жовтня 2024 року, ухвала про залучення до участі у справі третьої особи від 21 листопада 2024 року, ухвала про забезпечення доказів від 26 листопада 2024 року. Вищезазначені ухвали були переведені у статус оригінал в день їх постановлення, та відправленні до ЄДРСР. Підсистема «Електронний кабінет» - підсистема ЄС/ТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті (id.court.gov.ua), який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав. Позивач є користувачем підсистеми «Електронний кабінет» - підсистема ЄСТС Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - «Електронний суд», тому позивач має доступ до всіх відповідних ухвал.
Позивач, вважаючи, що у передбачений законодавством строк йому не надано повної інформації на його запити, звернувся з даним позовом до адміністративного суду.
Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача у формі запиту на отримання інформації, які датовані 26.11.2024 та 14.01.2025 року, не підлягали вирішенню (розгляду) та наданні відповіді відповідачем ані у порядку Закону №393/96-ВР, ані у порядку Закону №2939-VІ, ані у порядку Закону №2997-VІ, а відтак необґрунтованими є заявлені вимоги позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягає у тому, що листами від 27.11.2024 № 175/3862/22/25848/2024 та від 21.02.2024 № 175/3862/22 надана недостовірна та неповна інформація на запити ОСОБА_1 від 26.11.2024 та від 14.02.2025 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі по тексту - Закон України №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі по тексту - Закон України №2939-VI).
За визначенням наведеним у статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України №2939-VI).
Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Згідно з частиною першою та другою статті 19 Закону України №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.
Положеннями статті 20 Закону України №2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 6 вказаного Закону України інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону України №2657-XII будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону України №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Судовим розглядом встановлено, що позивачу була надана відповідь на його запит в передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації" п`ятиденний строк, шляхом надіслання такої відповіді позивачу скан-копії відповіді.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідями Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 27.11.2024 № 175/3862/22/25848/2024 та від 21.02.2024 № 175/3862/22 було у повному обсязі позивача повідомлено про запитувану інформацію.
Колегія суддів зазначає, що лише незгода позивача з отриманою інформацією, яка викладена відповідачем у відповіді на звернення, не є свідченням про порушення прав позивача та не є підставою для задоволення позовних вимог.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Разом з тим, твердження позивача щодо бездіяльності відповідача в спірних правовідносинах спростовується матеріалами справи.
Судова колегія відмічає, що питання, які були порушені у зверненні позивача у формі запиту на отримання інформації, які датовані 26.11.2024 та 14.02.2025 року, не стосуються управлінської діяльності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області як суб`єкта владних повноважень - розпорядника публічної інформації поза межами процедур відправлення правосуддя, а навпаки стосуються саме відправлення правосуддя конкретним суддею суду першої інстанції (Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області) у межах конкретної цивільної справи.
Отже, звернення позивача у формі запиту на отримання інформації, які датовані 26.11.2024 та 14.01.2025 року, не підлягали вирішенню у відповідності до приписів Закону України №2657-ХІІ.
Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що права позивача згідно приписів Закону України № 2657-ХІІ не є порушеними.
Відповідно до ст.1 Закону №2297-VI, цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.
З огляду на мету призначення вказаного Закону та об`єкти захисту, визначені у ст.5 Закону №2297-VI відомості про судові справи (у тому числі прийняття судом процесуального рішення щодо проведення експертизи, тощо) не підпадають під дію вказаного Закону.
Таким чином, права позивача згідно приписів Закон №2297-VI не є порушеними, а звернення позивача у формі запиту на отримання інформації, які датовані 26.11.2024 та 14.02.2025 року, не підлягали вирішенню у відповідності до приписів вказаного Закону.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що звернення позивача у формі запиту на отримання інформації, які датовані 26.11.2024 та 14.01.2025 року, не підлягали вирішенню (розгляду) та наданні відповіді відповідачем ані у порядку Закону №393/96-ВР, ані у порядку Закону №2939-VІ, ані у порядку Закону №2997-VІ, а відтак необґрунтованими є заявлені вимоги позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягає у тому, що листами від 27.11.2024 № 175/3862/22/25848/2024 та від 21.02.2024 № 175/3862/22 надана недостовірна та неповна інформація на запити ОСОБА_1 від 26.11.2024 та від 14.02.2025 року.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 по справі №520/4165/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк