25.08.25
22-ц/812/1506/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 488/1292/21 Головуючий у першій інстанції Селіщева Л.І.
Провадження №22-ц/812/1506/25 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.

Постанова 
Іменем України

25 серпня 2025 року                  м. Миколаїв                  справа № 488/1292/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Носіковим І.М.,
за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача – Колесник Ю.В.,
представника відповідача – Хоменка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2025 року, ухвалене у складі головуючого по справі судді Селіщевої Л.І., в залі судових засідань в місті Миколаєві, повний текст якого складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про визнання незаконним та скасування наказу про позбавлення одноразової винагороди за підсумками роботи за рік, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову винагороду та стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ДП «АМПУ», який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що з 10 червня 2006 року перебував у трудових відносинах з ДП «АМПУ» МФ «АММП», де з 13 червня 2013 року працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання служби з розвитку портової інфраструктури.
За укладеним між роботодавцем та профспілковою організацією колективним договором на 2018-2023 роки працівникам підприємства передбачена виплата одноразової винагороди за підсумками року. Така винагорода входить до складу фонду оплати праці.
Пунктом 11 Положення передбачено, що адміністрація має право знижувати працівникам винагороди за підсумками роботи за рік, або не виплачувати її цілком при порушенні ними трудової і виробничої дисципліни.
За підсумками 2020 року, наказом №31/ОП від 28 січня 2021 року працівникам Миколаївської філії ДП «АМПУ» виплачена винагорода, окрім позивача з наведенням мотивуванням, у зв`язку із порушенням трудової або виробничої дисципліни протягом 2020 року. Однак протягом 2020 року порушень трудової та виробничої дисципліни ним не було допущено.
Позивач вказував, що після зміни керівництва підприємства, з серпня 2020 року на нього почався тиск та безпідставні претензії. Так, наказом № 421/ОП від 30 вересня 2020 року його було позбавлено премії за 3 квартал 2020 року з безпідставним наведенням мотивуванням про відсутність його на робочому місці певний час, яке не визначено.
Внаслідок таких неправомірних дій відповідача грубо порушенні трудові права позивача, які він просив захистити у судовому порядку шляхом визнання та скасування наказу №31/ОП від 28 січня 2021 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову винагороду за підсумками роботи за рік, як особливого виду заробітної плати, та стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні.
У відзиві на позовну заяву відповідач ДП «АМПУ» вважало позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки винагорода працівнику виплачується в якості заохочення внаслідок належної праці. 
Протягом 2020 року ОСОБА_1 неодноразово було допущено порушення трудової і виробничої дисципліни, що призвело до застосування до нього заходів дисциплінарного впливу оформлених наказами від 30 квітня 2020 року №167/ОП та від 30 вересня 2020 року №421/ОП, з якими позивач був ознайомленим та не оскаржував.
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано п. 6 наказу № 31/ОП від 28 січня 2021 року Миколаївської філії (Адміністрації Миколаївського морського порту) ДП «Адміністрація морських портів України» в частині позбавлення ОСОБА_1 одноразової винагороди за підсумками роботи за 2020 рік.
Зобов`язано ДП «Адміністрація морських портів України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду за підсумками роботи за 2020 рік.
Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні на загальну суму 651 901,68 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в дохід держави судовий збір у розмірі 6 519,02 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем трудової і виробничої дисципліни, а відтак і наявність підстав для позбавлення його права на отримання одноразової винагороди за підсумками роботи за рік. Конкретних підстав та опису порушень, допущених позивачем, за які його було вирішено позбавити одноразової винагороди, спірний наказ не містить.
Щодо визначення розміру одноразової винагороди, то суд першої інстанції виходив з того, що суд позбавлений можливості її визначити самостійно, оскільки вона відноситься до фонду оплати праці, нараховується і виплачується підприємством в межах до 25 % від річного розрахункового фонду оплати праці. Тому вважав, що порушене право позивача на отримання цієї винагороди можливо захистити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити її позивачеві у вищевказаному розмірі.
Середній заробіток за час затримки повного розрахунку, суд вважав необхідним визначити виходячи із розрахунку: за період з 02 березня 2021 року по 18 липня 2022 року – 344 робочих днів х 1 384,08 грн (середньоденний заробіток) = 476 123,52 грн, та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року – 127 робочих дні х 1 384,08 грн (середньоденний заробіток) = 175 778,16 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ДП «АМПУ», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просило рішення районного суду скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не застосував правові норми (додатки до колективного договору), які дозволяють роботодавцю скасувати винагороду за підсумками роботи за рік повністю, а також не прийняв до уваги обставини порушення позивачем трудової та виробничої дисципліни, що були підставою для застосування роботодавцем свого права для скасування премії. Крім того, заявник зазначав, що оскільки позивачу на дату звільнення були виплачені всі нараховані належні кошти, відсуне підґрунтя притягувати до відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. 
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що ДП «АМПУ» не наведено обґрунтованих доводів, що можуть бути аргументованою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у скарзі.
Позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що згідно наказу № 5/10 від 13 червня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду начальника ВМТЗ сервісного центру, у зв`язку з реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення ДП «Адміністрація морських портів України» за переведенням з ДП «Миколаївський морський торговельний порт», зі збереженням соціальних гарантій, передбачених Колективним договором ДП «ММТП».
Із копії трудової книжки позивача вбачається, що згідно наказів № 392 від 11 серпня 2017 року та № 1054 від 31 жовтня 2018 року, позивач працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання служби з розвитку портової інфраструктури.
Наказом № 37/о від 01 березня 2021 року він був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.
Для зміцнення дисципліни та підвищення зацікавленості працівників ДП «АМПУ» в якості додатку до Колективного договору на 2018-2023 роки прийнято Положення про одноразову винагороду, яка надається працівникам АММП за підсумками роботи на рік. 
Виплату одноразової винагороди за підсумками роботи за рік відносено до складу фонду оплати праці.
Винагорода за підсумками роботи за рік нараховується і виплачується в межах до 25% від річного розрахункового фонду оплати праці.
Пунктом 11 цього положення передбачено право Адміністрації знижувати працівникам розмір винагороди за підсумками роботи за рік або не виплачувати її цілком при порушенні ними трудової і виробничої дисципліни (а.с.86-88).
Пунктом 6 наказу № 31/ОП від 28 січня 2021 року ОСОБА_1 було позбавлено повністю (на 100 %) одноразової винагороди за підсумками роботи за 2020 рік, у зв`язку з порушенням ним трудової або виробничої дисципліни протягом 2020 року. 
Підстава прийняття такого рішення відповідачем у витязі зі спірного наказу не зазначена, проте представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що такою підставою слугували накази відповідача за № 167/ОП від 30 квітня 2020 року та № 421/ОП від 30 вересня 2020 року.
Так, згідно п.3 наказу № 167/ОП від 30 квітня 2020 року за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, а саме не надання відповідних документів зі списання майна на розгляд Комісії зі списання майна, керуючись п. 5.3.2 Положення про відділ матеріально-технічного постачання (ПП 18-05-02 04-06-01), на підставі п. 7.3. розділу 7 Додатку №14 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників адміністрації Миколаївського морського порту» до Колективного договору адміністрації Миколаївського морського порту за 2018-2023 роки, ОСОБА_1 зменшено на 40% премію за квітень 2020 року. Підстава наказу – протокол № 2 засідання робочої групи з питань діяльності МФ ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського МП) від 28 квітня 2020 року (а.с.82-83).
Згідно пункту 1 наказу № 421/ОП від 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 позбавлено премії за 3 квартал 2020 року, відповідно до п. 5.3.2., п. 5.3.3. Положення про відділ матеріально-технічного постачання (ПП 18-05-02 04-06-01) та п. 1.2 Положення про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту (Додаток № 8 до Колективного договору адміністрації Миколаївського морського порту на 2018-2023 роки). Підстава наказу – рапорт начальника відділу адміністрування, розвитку та мотивації персоналу ОСОБА_2 від 29 вересня 2020 року № 3979/18-р.
Цей наказ винесений у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці в певний час 04 вересня 2020 року, 14 вересня 2020 року, 16 вересня 2020 року та 18 вересня 2020 року.
З цими наказами позивач був обізнаний та їх не оскаржував.
Згідно пункті 7.2, 7.3 додатку №14 до Колективного договору адміністрації Миколаївського морського порту на 2018-2023 роки «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників адміністрації Миколаївського морського порту» за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана; звільнення.
Окрім вказаних в п. 7.2 даних правил внутрішнього трудового розпорядку заходів дисциплінарного стягнення і незалежно від їх застосування, до порушників трудової дисципліни адміністрацією можуть застосовуватись наступні міри впливу:
у випадках, які передбачені діючим Положенням про преміювання працівників адміністрації Миколаївського морського порту – позбавлення повністю або частково премії, встановленої системою оплати праці, а також одноразової винагороди, яка надається працівникам адміністрації за підсумками роботи на рік.
Не отримавши винагороду за підсумками 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду, де вказував на відсутність порушення ним трудової та виробничої дисципліни.
Разом з тим, як встановлено підставою для видачі наказу № 31/ОП, яким в пункті 6 вирішено питання про позбавлення позивача одноразової винагороди за підсумками роботи за 2020 рік, слугували накази № 167/ОП від 30 квітня 2020 року та № 421/ОП від 30 вересня 2020 року, якими позивача за неналежне виконання посадових обов`язків було зменшено премію за квітнень 2020 року та позбавлено премії за 3 квартал 2020 року відповідно.
Прийняті уповноваженими особами накази щодо застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу є чинними та не оскаржені працівником.
Накази містять інформацію про встановленні порушення, які допущені працівником ОСОБА_1 протягом 2020 року. 
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).
Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Аналіз зазначених норм у межах встановлених обставин свідчить про те, що рішення про нарахування працівнику за підсумками його роботи за рік приймається роботодавцем чи уповноваженою ним особою, в тому випадку, якщо працівник не допускав на протязі цього року порушення трудової і виробничої дисципліни. 
За змістом статей 139, 141, 144 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір, а власник або уповноважений ним орган повинен правильно організовувати працю працівників, уважно ставитися до їх потреб і запитів, поліпшувати умови праці та побуту працівників, застосовувати заохочення за погодженням з профспілковим органом з видачою відповідних наказів. 
Враховуючи те, що протягом 2020 року працівником ОСОБА_1 були допущені порушення трудової і виробничої дисципліни, за наслідками яких до позивача застосовані заходи дисциплінарного впливу, відповідачем було видано наказ, яким позбавлено позивача відповідної винагороди.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними доказами доведено порушення його прав.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Винесені накази про застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу протягом 2020 року, з якими він був ознайомлений, є чинними та ним не оскаржені. В даній справі вони також не є предметом спору.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом в передбачених цим Кодексом випадках.
Суд першої інстанції на ці вимоги закону щодо диспозитивності цивільного судочинства уваги не звернув та в порушення цих вимог, фактично надав наказу №421/ОП від 30 вересня 2020 року правову оцінку, прийшовши до висновку про його незаконність.
Таким чином, висновок суду про незаконність наказу про застосування до позивача протягом 2020 року заходів дисциплінарного впливу є необґрунтованим та передчасним.
Отже, дослідженими доказами доведено, що позивач протягом 2020 року порушував трудову і виробничу дисципліну, що надало адміністрації право не виплачувати йому винагороду цілком за підсумками роботи за 2020 рік.
За такого, на думку колегії суддів, роботодавець позивача правомірно позбавив його такої винагороди. 
За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання наказу незаконним, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову винагороду, а відтак і стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку слід відмовити у повному обсязі.
Колегія суддів зауважує, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні є похідними. Тому за відсутності підстав вважати, що роботодавець позивача неправомірно позбавив його винагороди, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і задовольнив позов ОСОБА_1 , то у відповідності до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у позові, з розділенням судових витрат. 
Згідно приписів частини третьої статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд увід 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що: «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції вважав за можливе задовольнити клопотання представника відповідача позивача Хоменка О.В. про долучення до матеріалів справи наказу №31/ОП від 28 січня 2021 року, витяг з якого щодо позивача міститься в матеріалах справи, та протоколу робочої групи з питань діяльності МФ ДП «АМПУ» від 14 січня 2021 року, якою вирішувалось питання щодо виплати винагород за підсумками роботи за рік працівникам Філії та розгляд питання щодо роботи (виконання своїх посадових обов`язків) деякими працівниками, з приводу якого сторони надавали пояснення, оскільки, як пояснив представник, він не мав можливості через відсутності доступу до цих документів надати їх в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що долучені до матеріалів справи документи щодо спірних правовідносин не є новими обставинами, що були встановлені апеляційним судом.
Зазначені докази лише підтвердили обставини, на які посилався відповідач та надавав пояснення позивач і є такими, що надали можливість більш повно та всебічно встановити обставини справи та дати їм належну оцінку.        
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731 /16-ц (провадження № 61-39028сво18)).
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 908 грн та в дохід держави – 6 519 грн 02 коп.
Оскільки апеляційну скаргу ДП «АМПУ» задоволено, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн, а 7 550 грн 42 коп. відповідачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити.
Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування п. 6 наказу №31/ОП від 28 січня 2021 року про позбавлення одноразової винагороди за підсумками роботи за рік, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову винагороду та стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.
Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7 550 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн 42 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді:         В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 26 серпня 2025 року.