Справа № 344/1448/24 
Провадження № 22-ц/4808/823/25 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л. В.,
суддів:                                        Баркова В. М., Максюти І. О., 
секретаря                                        Шемрай Н.Б.                
за участю                                         апелянта ОСОБА_1 
представника апелянта адвоката Халуса М.М.
позивача ОСОБА_2 
представника позивача адвоката Розганюк Т.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Польської М. В. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту батьківства, внесення відомостей в актовий запис, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внести зміни в актовий запис № 1570, складений 30 липня 2020 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначивши відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; встановити факт, що вона та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в зоні ведення бойових дій, проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу, в період часу з січня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позов обґрунтовано тим, що вона з 21 червня 2013 року по 21 травня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , у якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Однак, у подальшому, у 2018 році вона примирилася з колишнім чоловіком та почала проживати разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За час перебування у стосунках у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Втім, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то у актовому записі про народження сина відомості про батька записано відповідно до частини першої статті 135 СК України (зі слів матері). Зазначала, що ОСОБА_3 завжди визнавав себе батьком ОСОБА_7 , хотів подати заяву до органів РАЦС про визнання батьківства, але не міг це зробити, оскільки загубив свій паспорт. Факт батьківства підтверджується також тим, що саме ОСОБА_3 забирав її з дитиною з пологового, піклувався про неї під час вагітності, вони разом хрестили дитину, разом проживали та вели спільне господарство, дитина називала його батьком. Восени 2020 року ОСОБА_3 уклав контракт на проходження військової служби, а після повномасштабного вторгнення рф на територію України брав участь у бойових діях. За час перебування в зоні ведення активних бойових дій, вони постійно підтримували зв`язок та спілкування, ОСОБА_3 регулярно надсилав їй грошові кошти на утримання сім`ї. Після його загибелі, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона здійснювала поховання чоловіка.
Вказувала, що встановлення факту батьківства та проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 як подружжя необхідне їй для оформлення пенсії по втраті годувальника, інших пільг та гарантій як членам сім`ї загиблого.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Внесено зміни в актовий запис від 30 липня 2020 року № 1570, складений Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому ухвалено зазначити відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в зоні бойових дій, проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, в період часу з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вирішуючи спір в частині вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що основною умовою для визнання такого факту є не тільки сам факт проживання чоловіка та жінки, а й наявність спільного бюджету, вирішення питань купівлі майна для сім`ї чи в інтересах сім`ї, спільні витрати на утримання певних видатків - житла, ремонт його, витрати пов`язані з його використанням, спільний побут, тощо. Врахувавши, що позивачка надала достатньо доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із  ОСОБА_3 з 2018 року до дня його смерті, а також факт народження у них сина у 2020 році, підтримання відносин та неможливість ОСОБА_3 фізично проживати з позивачкою та дітьми, у зв`язку з перебуванням на військовій службі, суд виснував про обґрунтованість заявлених вимог.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду в частині вирішення вимоги про встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, викладені нею у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву. Зокрема, суд не врахував, що позивачка розірвала відносини із її сином у 2020 році та пішла проживати до своїх батьків, а син до неї. У листопаді 2020 року ОСОБА_3 підписав контракт на службу в ЗСУ та був направлений в місто Яворів Львівської області, а потім в місто Мукачеве Закарпатської області. Приїжджаючи в короткострокові відпустки, син проживав із нею, вів спільне господарство, проводив ремонти в квартирі та купляв необхідні речі побуту. Після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну син був відправлений в зону бойових дій на схід країни. Приїжджаючи двічі у відпустку ОСОБА_3 проживав у неї і вдень ходив на зустрічі з дітьми. Останній раз він був у відпустці з 01 по 09 березня 2023 року і від неї поїхав на службу на схід, де перебував до часу своєї загибелі. Будучи у відпустці він виїжджав у місто Чернівці на 5 днів до своєї знайомої, з якою хотів одружитися. Зазначала, що у судовому засіданні вона показувала фотографію цієї знайомої, до якої їздив її син, але суд цей факт не взяв до уваги та не надав належну йому оцінку. Крім того, суд не надав оцінку сфальсифікованому акту обстеження житлово-побутових умов від 17 січня 2024 року, складеним головою ОСББ «Флоріан», відповідно до якого ОСОБА_3 з осені 2019 року до своєї загибелі фактично проживав з ОСОБА_2 та їхніми дітьми без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, виховували дітей і утримували сім`ю. Так, зазначені у акті відомості повністю суперечать наведеним нею обставинам про те, що син проживав у неї та саме з нею вів спільне господарство, а не з позивачкою, що підтверджується також поясненнями свідків, наданими у суді першої інстанції, проте, які були залишені поза увагою суду.
Також апелянтка акцентує на тому, що суд першої інстанції не врахував і той факт, що позивачка отримувала допомогу як матір-одиначка у період з грудня 2020 року по червень 2023 року, та у заяві на таку допомогу вказувала, що не проживає разом та не веде спільного господарства із її сином. Водночас, автомобіль, на який нібито її син перерахував кошти позивачці, було зареєстровано на неї та пригнано сином до неї.
Посилання суду першої інстанції в обґрунтування своїх висновків на те, свідоцтво про поховання, видане на ім`я позивачки, на думку апелянтки є помилковим, оскільки повідомлення про смерть отримала вона, а свідоцтво про поховання не мала змоги отримати, так як мала проблеми зі здоров`ям і дуже погано себе почувала. 
Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у встановленні факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , в період часу з січня 2018 року по 30 грудня 2023 року.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 - адвокат Розганюк Т. Є. у відзиві на апеляційну скаргу просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка надала достатньо доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , в період часу з січня 2018 року по 30 грудня 2023 року. Так, у матеріалах справи наявна виписка з банківського рахунку позивачки, згідно якої з серпня 2020 року по грудень 2023 року ОСОБА_3 перераховував кошти останній на загальну суму понад 290 000 грн. Крім того, в документах, пов`язаних з проходженням служби ОСОБА_3 вказував інформацію про позивачку. як про дружину. Ба більше, такий факт підтверджується поясненнями свідків, які суд першої інстанції належно оцінив, а також перепискою позивачки із загиблем у соціальних мережах, у яких останній писав про свою любов до ОСОБА_2 та про сприйняття її разом із дітьми його сім`єю.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Халус М. М. вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задоволити.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Розганюк Т. Є. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Ураховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд здійснює перегляд рішення суду лише в частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як жінкою та чоловіком без реєстрації шлюбу, в період часу з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ; в іншій частині рішення суду першої інстанції не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Встановлено, що з 21 червня 2013 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 березня 2016 року, яке набрало законної сили 21 травня 2016 року, було розірвано (а.с. 22, том 1).
Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованим 10 січня 2024 року, батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Підстава запису відомостей про датька: спільна заява батьків про визнання батьківства № 10 від 22 січня 2013 року (а.с. 24-25, том 1).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30 липня 2020 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 . Його батьками зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 14, том 1).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, у актовому записі про народження ОСОБА_4 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 15, том 1).
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 28 вересня 2016 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_3 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 113, том 1).
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 371 від 31 грудня 2023 року, ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_9 04 квітня 2014 року та 26 листопада 2020 року (а.с. 128, том 1).
26 листопада 2020 року ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу терміном на три роки (а.с. 110, том 1).
З автобіографії, написаної 09 лютого 2014 року власноручно ОСОБА_3 встановлено, що він прописаний за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає з дружиною і сином за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.129, том 1). 
У картці соціально-демографічних даних службовця ОСОБА_3 (станом на травень 2023 року) у графі близькі родичі зазначено: маму ОСОБА_1 , брата ОСОБА_11 , двох дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проживають із мамою ОСОБА_2 (а.с.180, том 1).
Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_4 від 11 березня 2024 року були внесені зміни до наказу від 31 грудня 2023 року про сержанта ОСОБА_3 , де членами сім`ї вказано дружину та двох дітей (а.с. 130, 128, 146, том 1), оскільки попередньо був зазначений тільки один син.
З виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 встановлено, що з серпня 2020 року по грудень 2023 року ОСОБА_3 перераховував їй кошти у загальній сумі 291872,47 (а.с.31, том 1).
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданим ТСЦ 4443, ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Volkswagen», 2005 року випуску, дата реєстрації: 15 листопада 2023 року (а.с. 139, том 1).
Згідно із Актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 17 січня 2024 року головою ОСББ «Флоріан» в присутності двох сусідів, з осені 2019 року до дня загибелі ОСОБА_14 фактично проживав з ОСОБА_15 та їхніми дітьми без реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (яка належить батькам ОСОБА_2 ). Вели спільне господарство, виховували дітей і утримували сім`ю (а.с.38, том 1).
З довідки, виданої 11 березня 2024 року КП «Управляюча компанія «Комфортний дім» ОСОБА_1., її син ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.111, том 1).
Відповідно до довідки, виданої 13 березня 2024 року відділом обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) ГУ ПФУ України в Івано-Франківській області № 630, ОСОБА_1 є членом господарства, яке користувалося пільгою на оплату житлово-комунальних послуг, учасника бойових дій ОСОБА_3 (а.с. 111, зворот, том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 03 січня 2024 року Департаментом адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська) Івано-Франківської міської ради (а.с. 18, том 1).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), вказано, що «для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу». Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18)».
Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. 
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Суд першої інстанції, установивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, належним чином оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та з урахуванням принципу «балансу вірогідностей», дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачкою факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відтак і про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. 
Так, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення правомірно взяв до уваги фото ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у різні проміжки часу, їх листування у мобільних застосунках, перерахування коштів загиблим позивачці, зокрема, на придбання нею автомобіля, зазначення ОСОБА_3 у документах, які стосувалися проходження ним військової служби, ОСОБА_2 як його дружини, народження у них ІНФОРМАЦІЯ_8 сина ОСОБА_7 , покази свідків, пояснення самої позивачки щодо наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду, належних та допустимих доказів на спростування наведених обставин, не надала. Її посилання на те, що позивачка не проживала фактично із її сином, а він проживав з нею, не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено, більшу частину часу в спірний період ОСОБА_3 проходив військову службу і така обставина є об`єктивним фактором. Разом з тим, на запитання суду відповідач не заперечила, що колишнє подружжя було примирилося та жили на орендованих квартирах, в них народився син, однак вказала, що це не тривало довго, оскільки син служив. Однак сам по собі цей факт не виключає можливість існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усталених відносин, притаманних подружжю, що правильно встановив суд. 
Також колегія суддів уважає необґрунтованим посилання апелянтки на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки сфальсифікованому, на її думку, акту обстеження житлово-побутових умов від 17 січня 2024 року, оскільки такі не відповідають дійсності. Суд першої інстанції відобразив у мотивувальній частині оскаржуваного рішення відомості, зазначені у вказаному акті, однак вказав, що такі необхідно оцінювати критично, так як  ОСОБА_3 з листопада 2020 року по день смерті проходив військову службу у ЗСУ та міг бувати тільки двічі на рік у житлі, де проживає позивачка, і то на незначний період, що відповідає дійсності.
Крім того, суд першої інстанції правомірно не врахував доводи апелянтки про те, що її син перебував у стосунках із дівчиною з Чернівців, до якої їздив під час свого перебування у відпустці, так як такі належним чином не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях. Ба більше, із переписки між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що останній зробив пропозицію позивачці, що безпосередньо вказує на близькість стосунків між ними, та крім того, у окремих документах, які стосувалися проходження ним військової служби він позиціонував позивачку як свою дружину.
Не спростовують правильності висновків суду й доводи апеляційної скарги про те, що кошти, які перераховував її син позивачці, є виключно коштами на утримання дітей, оскільки доказів щодо такого призначення платежу не представлено, а кошти в сумі 120000 грн були перераховані останнім безпосередньо для придбання ОСОБА_2 автомобіля, що підтверджується знову ж таки перепискою між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по телефону. Факт такого листування у месенджерах з телефону сина апелянт заперечує, але не спростовує належними доказами наявні посилання на кокретні скріншоти з його телефону та на номер телефону. 
Суд першої інстанції правильно вказав і про те, що отримання позивачкою допомоги як матері-одиначки у період з грудня 2020 року по червень 2023 року, не виключає можливість задоволення позову, оскільки не є підтвердженням чи спростуванням наявності чи відсутності сімейних відносин між подружжям.
Посилання апелянтки на те, що син проживав із матір`ю та вів з нею спільне господарство, купував продукти харчування, проводив у квартирі ремонтні роботи, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на відносини між  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , як подружжям, а лише підтверджують належне виконання ОСОБА_3  свого обов`язку щодо утримання матері та надання їй допомоги. 
Щодо посилання апелянтки на факт реєстрації сина за адресою матері, то апеляційний суд виходить з того, що така не є визначальною при оцінці спірних обставин, оскільки реєстрація місця проживання не обов`язково визначає місце проживання. У справі встановлено, що така не змінювалася ОСОБА_3 . Так само, зазначення ОСОБА_3 , у документах пов`язаних з військовою службою, як місця реєстрації так і місця проживання, зазначення ОСОБА_2 і як дружини, і як матері дітей, - не вказує на відсутність подружніх відносин у спірний період часу. В даному випадку, необхідно оцінювати обставини у сукупності зібраних доказів, які вказують на подружній характер відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і яким суд дав правильну оцінку. 
Отже, апеляційний суд уважає, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                                Л. В. Василишин 
Судді:                В. М. Барков
                                                                               І. О. Максюта