ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/9497/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року (суддя О.М. Турова) у справі № 160/9497/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №047350006681 від 19.02.2024, про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи позивачки з 27.07.1987р. по 02.04.1998р. на посадах телефоніста ІІІ класу дільниці МТС, телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, з дня звернення до органів Пенсійного фонду України, а саме з 12.02.2024. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №047350006681 від 19.02.2024р. позивачці безпідставно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність у неї необхідного пільгового стажу за Списком №2, а також на те, що позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (55 років). Позивачка вважає, що пенсійний орган протиправно відмовив у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи позивачки з 27.07.1987р. по 02.04.1998р. на посадах телефоніста ІІІ класу дільниці МТС, телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №047350006681 від 19.02.2024р. про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачці до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди її роботи з 27.07.1987р. по 02.04.1998р. на посадах телефоніста ІІІ класу дільниці МТС, телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 12.02.2024р. на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт “б” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Вирішуючи спір, суд вказав, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону, а саме положенням пункту “б” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Суд встановив, що позивачка досягла віку 54 років 07 місяців 21 день, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку - 55 років, є протиправною.
Також, з трудової книжки позивачки суд з`ясував, що в період з 27.07.1987 по 01.10.1994 позивачка працювала на посаді телефоніста ІІІ класу цеху МТС у Артемівській телеграфно-телефонної станції; в період з 01.10.1994 по 01.05.1995 – на посаді телефоністу ІІІ класу дільниці МТС Артемівського вузла електрозв`язку; в період з 01.01.1995 по 02.04.1998 – на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу Артемівського вузла електрозв`язку.
Суд врахував, що трудова книжка позивачки містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку №2. В трудовій книжці наявне посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, які, в свою чергу, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, а також не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином.
Відтак, суд вважав безпідставним не зарахування пенсійним органом при прийнятті оскаржуваного рішення до пільгового стажу позивачки за Списком №2 періоду роботи з 27.07.1987р. по 02.04.1998р. на посадах телефоніста ІІІ класу дільниці МТС, телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу.
З цих підстав, суд дійшов висновку, що спірне рішення пенсійного органу №047350006681 від 19.02.2024  є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд зауважив, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії мала необхідний пільговий стаж за Списком №2 (понад 10 років), який безпідставно не було зараховано пенсійним органом до її пільгового стажу, а також позивачка на момент звернення з заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку, передбаченого пунктом “б” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року(50 років), досягла, а отже у даному випадку у пенсійного відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачці.
Таким чином, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах.
Також з метою відновлення порушених протиправним рішенням прав позивачки, суд вважав за необхідне зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачці до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 27.07.1987р. по 02.04.1998р. на посадах телефоніста ІІІ класу дільниці МТС, телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що питання про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначається згідно до ст. 114 Закону №1058. Вважає, що позивачці правомірно не зараховано до пільгового стажу період роботи з 27.07.1987 по 02.04.1998 відповідно до наданих нею документів, адже уточнююча довідка від 23.09.2008 №01/1-692 не відповідає формі довідки, що затверджена постановою КМУ від 05.07.2006 №920 (додаток №5), а саме не зазначено підсумок пільгового стажу роботи. Зауважує, що оскільки пільговий стаж позивачки не підтверджено належними доказами, спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці є правомірним.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 12.02.2024р. позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
На час звернення позивачки до пенсійного органу за призначенням пенсії їй виповнилося 54 роки 07 місяців 21 день.
За результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 12.02.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №047350006681 від 19.02.2024р., яким відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 через відсутність у неї необхідного пільгового стажу за Списком №2 (10 років) та необхідного віку для призначення такої пільгової пенсії (55 років), передбачених п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції, чинній на день її звернення за призначенням пенсії. Пенсійним органом зазначено, що вік заявниці становить - 54 роки 07 місяців 21 день, страховий стаж – 31 рік 10 місяців 27 днів, пільговий стаж за Списком №2 – не підтверджений, при цьому до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 27.07.1987 по 02.04.1998 згідно уточнюючої довідки від 23.09.2008 №01/1-692, оскільки подана довідка не відповідає формі довідки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №920 (додаток №5), а саме: не зазначено підсумок пільгового стажу роботи. Дана довідка потребує підтвердження первинними документами.
Вважаючи спірне рішення №047350006681 від 19.02.2024р. протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Зворотні аргументи скаржника колегія суддів відхиляє.
Спірним рішенням пенсійного органу №047350006681 від 19.02.2024р. позивачці відмовлено у призначенні пенсії зокрема з огляду на відсутність на дату звернення необхідного пенсійного віку.
Вік позивачки на дату звернення із заявою про призначення пенсії – 54 роки.
В свою чергу, оскільки у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, пенсійний орган протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії через відсутність на дату звернення необхідного пенсійного віку.
Стосовно зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2.
Так, згідно змісту рішення пенсійного органу №047350006681 від 19.02.2024р. пільговий стаж за Списком №2 позивачки не підтверджений, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 27.07.1987 по 02.04.1998 згідно уточнюючої довідки від 23.09.2008 №01/1-692, оскільки подана довідка не відповідає формі довідки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №920 (додаток №5), а саме: не зазначено підсумок пільгового стажу роботи. 
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як правильно встановив суд першої інстанції зі змісту трудової книжки позивачки НОМЕР_1 , в період з 27.07.1987 по 01.10.1994 позивачка працювала на посаді телефоніста ІІІ класу цеху МТС у Артемівській телеграфно-телефонної станції; в період з 01.10.1994 по 01.05.1995 – на посаді телефоністу ІІІ класу дільниці МТС Артемівського вузла електрозв`язку; в період з 01.01.1995 по 02.04.1998 – на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку ІІ класу Артемівського вузла електрозв`язку. 
Разом з тим, суд першої інстанції вірно зауважив, що згідно з уточнюючими довідками №01/1-692 від 23.09.2008р. та №01/1-689 від 23.09.2008 позивачка дійсно працювала в період з 27.07.1987 по 02.04.1998 телефоністом міжміського телефонного зв`язку на міжміських замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією і виконувала роботи зі шкідливими і важкими умовами праці в Артемівській телеграфно-телефонній станції та в Артемівському районному вузлі електрозв`язку та у цей період була зайнята повний робочий день як телефоніст міжміського телефонного зв`язку на міжміських замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією. Період роботи з 27.07.1987 по 02.04.1998 зараховується до спеціального стажу, який дає право позивачці на пенсію за віком згідно зі Списком №2 (розділ  «ХХІХ Зв`язок» телефоніст міжміського телефонного зв`язку, який працює з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією) виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим Постановою КМ України від 11.03.1994р. №162. Підстава видачі довідки: наказ в Артемівської телеграфно-телефонної станції про прийняття на роботу №68-к від 29.07.1987р.; наказ про звільнення №33-к від 02.04.1998р.; наказ про підсумки атестації робочих місць із шкідливими умовами праці Артемівського районного вузла електрозв`язку від 20.02.1995р. №21; відомості про заробітну плату.
Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах
Пенсійним органом не надано до суду доказів на підтвердження звернення згідно ч.3 ст. 44 Закону №1058 для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивачки.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачкою документи пенсійному органу підтверджують як період, так і пільговий характер роботи позивачки за Списком №2 з 27.07.1987р. по 02.04.1998р., а отже цей період підлягає зарахуванню позивачці до пільгового стажу за Списком №2. 
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірне рішення пенсійного органу №047350006681 від 19.02.2024р. про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 дійсно є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі № 160/9497/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

         Повний текст постанови виготовлено 26.08.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров