ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/8926/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Міщенко І. С., Случ О. В.,  
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Apsolins Ltd (Апсолінс ЛТД) (особа, яка вважає, що порушені її права, інтереси та (або) обов`язки)
на   ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (Сулім В. В. - головуючий, судді Гаврилюк О. М., Майданевич О. Г.) у справі
за позовом   Акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»
до   Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»
про   визнання правочину недійсним,
1. Короткий зміст судових рішень 
1.1. Акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» про визнання недійсною з моменту вчинення заяви від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог була підписана представником позивача з перевищенням повноважень, без згоди правління АТ «Укртатнафта», без наміру досягнення нею мети зарахування зустрічних однорідних вимог, а фактично підписана з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, та доведення АТ «Укрнафта» до банкрутства шляхом нарощування заборгованості підприємства. У зв`язку з чим, позивач просить визнати її недійсною з підстав, передбачених частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/8926/24 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсною з моменту вчинення заяву від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, якою припиняються грошові зобов`язання між Акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» на суму 1 888 163 167,08 грн. 
1.2. Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просила рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/8926/24 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову - відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що    рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на права, обов`язки та охоронювані законом інтереси апелянта, який був акціонером АТ «Укртатнафта». Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сил логістики Збройних Сил «Про примусове відчуження майна» від 06.11.2022 № 293 були відчужені на користь держави для використання в умовах правового режиму воєнного стану усі акції, емітентом яких є ПАТ «Укртатнафта», що належать фізичним та юридичним особам, крім акцій, що належать державі. Вказаний наказ стосується і акцій належних Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) в статутному капіталі ПАТ «Укртатнафта». Водночас, за Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) залишається право та охоронюваний законом інтерес на отримання належної компенсації за примусово відчужене майно.      
Скаржник зазначає, що у разі визнання правочину недійсним в АТ «Укртатнафта» з урахуванням обставин справи можуть виникнути нові зобов`язання перед ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» з відшкодуванням більшої вартості отриманого майна за правочинами або відбутись безпідставне відчуження майна АТ «Укртатнафта» в дохід держави, що в будь-якому випадку призводить до зменшення майнових очікувань Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd), пов`язаних з майбутнім поновленням права власності, а також з наступною повною компенсацією за примусово відчужене в умовах правового режиму надзвичайного стану майно.
1.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/8926/24.
Ухвала аргументована тим, що скаржник зазначає, що в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції зазначив, що підписанням заяви від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог - було порушено право на прийняття рішень виконавчим органом товариства, що суперечить інтересам АТ «Укртатнафта» та інтересам його акціонерів. Судом встановлено, що починаючи з 06.11.2022 АТ «Укртатнафта» є господарським товариством, 100% акцій якого прямо та опосередковано належать державі (набули статусу військового майна), а їх управління передано Міністерству оборони України.
Суд зазначив, що допускається проникнення за «корпоративну завісу» та звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства, але за виняткових обставин. Такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку Водночас суд апеляційної інстанції не встановив, що відносно ПАТ «Укртатнафта» була відкрита ліквідаційна процедура та його було визнано банкрутом.
Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив, що підписанням заяви від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог - було порушено право на прийняття рішень виконавчим органом товариства, що суперечить інтересам АТ «Укртатнафта» та інтересам його акціонерів, чия воля не отримала реалізації в рішеннях Правління.
АТ «Укртатнафта» реалізовувало відповідні процесуальні права щодо захисту своїх прав, в тому числі і прав та інтересів своїх акціонерів в суді першої інстанції шляхом подання позову у даній справі. Крім того, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, згідно зі   статтею 254 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), є правом, а не обов`язком відповідної особи, як і не є саме по собі підтвердженням нездійснення достатніх дій для захисту інтересів позивача. Таким чином, у межах справи № 910/8926/24 скаржником не доведено наявності виключного випадку можливості самостійного звернення із апеляційною скаргою як особи, права якої порушено внаслідок ухвалення судом першої інстанції рішення щодо задоволення позову.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
2.1. Apsolins Ltd (Апсолінс ЛТД) звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 910/8926/24 і направити справу для продовження розгляду апеляційної скарги Apsolins Ltd (Апсолінс ЛТД).
Скаржник стверджує, що попри спірність правовідносин щодо відчуження акцій АТ «Укртатнафта» за Apsolins Ltd залишається право та охоронюваний законом інтерес на отримання належної компенсації за примусово відчужене майно, вартість та обсяг якого в майбутньому наразі залежить від управління АТ «Укртатнафта», ефективності дій та рішень останнього. 
У разі визнання правочину недійсним в АТ «Укртатнафта» з урахуванням обставин справи можуть виникнути нові зобов`язання перед ПАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» з відшкодуванням більшої вартості отриманого майна за правочинами або відбутись безпідставне відчуження майна АТ «Укртатнафта» в дохід держави, що в будь-якому випадку призводить до зменшення майнових очікувань Apsolins Ltd, пов`язаних з майбутнім поновленням права власності, а також з наступною повною компенсацією за примусово відчужене в умовах правового режиму надзвичайного стану майно.
Необхідність залучення компанії Apsolins Ltd саме на боці відповідача ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» обґрунтована тим, що з урахуванням наявної у заявника інформації дійсні на час укладення спірних правочинів представники юридичної особи, які є членами Правління, не допускали перевищення повноважень на шкоду інтересам товариства, а діяльність Правління здійснювалась з суворим дотриманням внутрішніх процедур, зокрема, в частині оформлення договірних відносин з іншими контрагентами.
Відмова у захисті прав акціонера в межах справи за позовом юридичної особи про визнання недійсним правочину лише підкреслює та доводить наявність підстав для залучення компанії до участі у справі та для розгляду її апеляційної скарги на рішення, яким захист прав та інтересів акціонера не забезпечено.
Невмотивована відмова суду першої інстанції в залученні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оформлена протокольною ухвалою, була підставою звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. Суд апеляційної інстанції не надав оцінки процесуальним рішенням суду першої інстанції не звернув увагу на висновки мотивувальної частини рішення, проте дійшов висновку про відсутність у компанії Apsolins Ltd права на звернення зі скаргою.
Банкрутство юридичної особи є лише одним з випадків, який може допускати самостійне звернення акціонера з позовом на захист інтересів юридичної особи. Апеляційний суд не аналізував будь-яких інших обставин, які також можуть призвести до відсутності у самої юридичної особи практичної та ефективної можливості звернутися до суду через органи, створені відповідно до її статуту.
2.2. У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржувану ухвалу. 
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду 
3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
3.3. Згідно зі статтею 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із основних засад судочинства.
Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, положення господарського процесуального закону передбачають право особи, яка не брала участі у справі, подати апеляційну скаргу на судове рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України  суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Таким чином, згідно з положеннями чинного процесуального закону судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають зі сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду судом справи та ухвалення рішення є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19.
3.4. Суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження вказав на те, що    у межах справи № 910/8926/24 скаржником не доведено наявності виключного випадку можливості самостійного звернення із апеляційною скаргою як особи, права якої порушено внаслідок ухвалення судом першої інстанції рішення щодо задоволення позову.
Верховний Суд зауважує, що фактично аргументи заявника, у тому числі щодо можливого виникнення нових зобов`язань або можливого  безпідставного відчуження майна АТ «Укртатнафта», стосуються гіпотетичного впливу на його права, не пов`язані зі спірними правовідносинами, а доводи щодо порушення прав не підтверджено очевидними та безумовними обставинами. 
Саме з огляду на вказані обставини, апеляційний господарський суд фактично оцінив підстави залучення скаржника до справи як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог і не встановив обставин за яких необхідно було скасувати рішення суду першої інстанції. 
У свою чергу, колегія суддів також враховує, що починаючи з 06.11.2022 АТ «Укртатнафта» є господарським товариством, 100% акцій якого прямо та опосередковано належать державі (набули статусу військового майна), а їх управління передано Міністерству оборони України, на чому і акцентував увагу апеляційний господарський суд. 
Крім того, Суд бере до увагу те, що в постановах від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється. Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права.
Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду має загальний характер та не залежить від розміру частки учасника у статутному капіталі товариства, отримання ним прибутку від діяльності товариства або реалізації корпоративного права на управління діяльністю товариства.
Такі висновки відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20.05.1998 у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки», заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21.12.2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини).
Разом з тим, сучасний підхід до використання теорії «проникнення за корпоративну завісу» сформувався в ЄСПЛ починаючи з рішення 1995 року у справі Agrotexim and Others v. Greece.
Застосовуючи зазначений підхід, ЄСПЛ відтворив правову позицію Міжнародного суду ООН, що була висловлена ним у рішенні у справі Barcelona Traction, Light and Power Company Limited від 05.02.1970.
У пункті 56 вказаного вище рішення відзначено, що незалежність юридичної особи не можна вважати абсолютною. У цьому контексті «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» визнається адекватним та справедливим у певних обставинах або для досягнення певної мети.
Ця теза була відображена, розвинена та конкретизована на рівні практики ЄСПЛ.
ЄСПЛ проводить різницю між скаргами, поданими акціонерами про заходи, що зачіпають їх права як акціонерів, та про дії, що зачіпають права компанії, у яких вони володіють акціями (Agrotexim and Others v. Greece, пункти 65-66; Albert and Others v. Hungary [GC], пункт 122).
В одній групі справ самі акціонери можуть вважатися потерпілими в розумінні статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (Olczak v. Poland, пункти 57-62; Albert and Others v. Hungary [GC], пункти 126-134, та цитовані в них посилання; Project-Trade d.o.o. v. Croatia?, пункти 44-47).
В іншій групі справ загальний принцип такий, що акціонери компаній не можуть розглядатися як потерпілі у розумінні Конвенції, щодо дій та заходів, що стосуються їхньої компанії. Однак при цьому ЄСПЛ у низці справ передбачає можливість для відступу від указаного в цьому пункті загального принципу.
Так, у пункті 66 рішення від 24 жовтня 1995 року у справі Agrotexim and Others v. Greece, № 14807/89) ЄСПЛ зазначив, що підходи «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» можуть застосуватись тільки у виняткових випадках, наприклад коли чітко встановлено, що компанія не мала можливості безпосередньо звернутись до інституцій Конвенції через органи управління юридичної особи або через ліквідаторів.
У рішенні від 26 жовтня 2000 року у справі G. J. v. Luxembourg (№ 21156/93) суд встановив, що підприємство було ліквідовано, а подана до суду скарга стосувалася діяльності ліквідаторів. За цих обставин ЄСПЛ вважав, що компанія як юридична особа на той час не могла подати скаргу до Комісії.
У справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic) (№ 29010/95, рішення від 21 жовтня 2003 року) заявником був банк (через свого колишнього голову-акціонера, який володів контрольним пакетом акцій), у якому Чеським Національним Банком було запроваджено тимчасову (примусову) адміністрацію через незадовільний фінансовий стан банку та його ліквідацію. Суть скарги заявника до ЄСПЛ полягала в тому, що банк був позбавлений доступу до суду, де банк хотів виступити з протестом проти запровадження тимчасової адміністрації.
У рішенні від 07 липня 2020 року у справі Camberrow MM5 AD v. Bulgaria (№ 50357/99) ЄСПЛ вважав, що через конфлікт інтересів між компанією (банком) та її спеціальною адміністрацією і довіреними особами сам банк не міг подати справу до ЄСПЛ.
У пункті 26 рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» ЄСПЛ зазначив, що проникнення за «корпоративну завісу» або нехтування правосуб`єктністю компанії може буде виправданим лише за виключних обставин, зокрема якщо точно встановлено, що компанія не може звернутися до конвенційних установ через органи, утворені згідно з її статутом, або у випадку ліквідації - через її ліквідаторів. 
У рішенні від 07 липня 2020 року Alberts and Others v. Hungary (пункти 133 та 134) ЄСПЛ зазначив, що у справах Agrotexim and Others v. Greece та Olczak v. Poland встановлені загальні принципи того, що заходи, які направлені або націлені на права акціонерів, необхідно відрізняти від втручання в право компанії на мирне володіння майном. Дії, що зачіпають права акціонерів, відрізняються від заходів та процедур, що стосуються компанії, тим, що їх характер та імовірний ефект прямо та особисто зачіпає права акціонерів і виходить за межі простого втручання в інтереси компанії, порушуючи положення акціонерів у структурі управління компанії.
ЄСПЛ у вказаному рішенні також звертає увагу, що, для того аби акціонери компанії могли довести, що їх звернення з питань, які стосуються компанії, були виправдані винятковими обставинами (exceptional circumstances), такі акціонери повинні навести вагомі та переконливі причини, що доводять відсутність у самої компанії практичної та ефективної можливості звернутися до суду через органи, створені відповідно до її статуту. 
За змістом рішенням ЄСПЛ у справі Alberts and Others v. Hungary, такими винятковими обставинами можуть бути, зокрема, запровадження відносно компанії зовнішнього нагляду або контролю у зв`язку з її фінансовими або іншими труднощами, або якщо особа, до завдання якої відносився захист інтересів компанії, не була здатна або не хотіла звертатися до суду, або якщо виникли розбіжності між акціонерами та тимчасовим керуючим (наприклад, відсторонення від посади керуючого та призначення тимчасового керуючого).
Таким чином, допускається проникнення за «корпоративну завісу» та звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства, але за виняткових обставин.
Такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).
Як слідує із оскарженої ухвали, представник Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) у судовому засіданні 28.05.2025 просив залучити Апсолінс ЛТД (Apsolins Ltd) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції не встановив, що відносно ПАТ «Укртатнафта» була відкрита ліквідаційна процедура та його було визнано банкрутом.
У свою чергу,    АТ «Укртатнафта» реалізовувало відповідні процесуальні права щодо захисту своїх прав, в тому числі і прав та інтересів своїх акціонерів в суді першої інстанції шляхом подання позову у даній справі. Крім того, як зазначив апеляційний господарський суд, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, згідно зі   статтею 254 ГПК України, є правом, а не обов`язком відповідної особи, як і не є саме по собі підтвердженням нездійснення достатніх дій для захисту інтересів позивача.
Змістовних обставин щодо нездійснення ефективного захисту інтересів позивача скаржником не наведено, а інші доводи щодо порушення його інтересу є оціночними. Переконливих та вагомих причин задля залучення скаржника до справи №   910/8926/24 матеріали справи не містять. 
Отже, Верховний Суд вважає, що конкретних аргументів, які свідчили б про те, що рішення про визнання недійсною з моменту вчинення заяву від 30.09.2022 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог безпосередньо порушує права, інтереси та (або) стосується саме обов`язків скаржника наведено не було. 
3.6. Таким чином, доводи скаржника щодо неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не підтвердилися, а підстав для скасування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 910/8926/24 Верховним Судом не встановлено. 
4.   Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
4.1. За змістом пункту   1 частини   першої статті   308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2.   Відповідно до частини   першої статті   309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею   300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
4.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі  ухвалу необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану ухвалу, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями   300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Apsolins Ltd (Апсолінс ЛТД) (особа, яка вважає, що порушені її права, інтереси та (або) обов`язки) залишити без задоволення. 
Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №   910/8926/24 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не   підлягає.
Головуючий                                                                                Н.   О.   Волковицька

Судді                                                                                          І. С. Міщенко

                                                                                          О. В. Случ