ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

           17 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/7031/24	

Головуючий суддя І інстанції – Кармазина Т.М.

          Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Іванова С.М. (доповідач),
                              суддів:  Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року в адміністративній справі №340/7031/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови ПШ №053589 від 22.10.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 22 жовтня 2024 року №ПШ 053589 про накладення адміністративно-господарського штрафу.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна постанова була прийнята останнім з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки станом на час проведення рейдової перевірки у позивача була відсутня належним чином заповнена тахокарта водія. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга   не підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 13.09.2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області на а/д М-05 Київ-Одеса 452 км+811м, проводилась рейдова перевірка під час якої був зупинений транспортний засіб марки IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажів без документів передбачених Законом України “Про автомобільний транспорт”. Під час здійснення перевірки водій ОСОБА_2 не надав документи – щоденні реєстраційні листи режиму праці і відпочинку водія в кількості передбаченій ЄУРТ (тахокарти за 10.09.2024, 11.09.2024, 12.09.2024) або бланки підтвердження діяльності водія.
У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень старшим державним інспектором складено акт №АР 088581 від 13.09.2024 року. Водій зі змістом акту №АР 088581 від 13.09.2024 року був ознайомлений та надав пояснення «не знав про бланк підтвердження діяльності» (а.с.25, 66).
Повідомлення про розгляд справи про виявлене порушення, яким позивача було запрошено прибути на розгляд 22.10.2024 з 09:00 год. до 12:00 год., направлено рекомендованим листом з повідомленням, за адресою: АДРЕСА_1 та отримано 12.10.2024 року (а.с.76-77).
Позивачем на електронну пошту Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби з безпеки на транспорті подано письмові заперечення від 17.10.2024 року (а.с.30-31).
За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 053589 від 22.10.2024, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (а.с.24, 65).
Також, суд звернув увагу відповідача, що позивача по-батькові « ОСОБА_3 », про що свідчить паспорт, а також у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, який був у наявності у відповідача.
Не погодившись з прийняттям наведеної постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова була прийнята відповідачем протиправно, оскільки  в інкримінованому правопорушенні позивач не був автомобільним перевізником.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В розумінні вимог статті 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст.39 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Згідно  ст.18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою  організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.06.2010 року №340, затверджено  Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення №340) яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно  п.1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385 ( Інструкція №385).
Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Пунктом 1.4 Інструкції №385 визначено, що адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа «k», характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу «w», ефективного кола шини «l», а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). 
Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР, - «калібрування»; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта -бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
За пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконання ними ліцензійних умов, а також процедура здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень визначається Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).
Згідно п.  2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.           Пунктом 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. 
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. 
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. 
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку № 1567).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема  тахокарти є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, за яке встановлена адміністративно-господарська санкція у вигляді штрафу.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови була відсутність, на переконання уповноважених осіб відповідача, у осіб позивача належним чином заповненої тахокарти.
Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником вантажного автомобіля IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.26-27, 68-69).
Між тим, відповідно до товарно-транспортної накладної №579036 від 13.09.2024 року, яка була надана уповноваженим особам відповідача під час проведення фактичної перевірки, автомобільним перевізником зазначено ПП Настенко ЄДРПОУ 8364363312, водій - ОСОБА_2 (а.с.28, 67).
Отже, 13.09.2024 року фактичним автомобільним перевізником був ПП Настенко.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності спірної постанови та необхідності її скасування, оскільки позивач не був  автомобільним перевізником 13.09.2024 року, а належних та достатніх доказів, які б спростовували наведені обставини, відповдіачем до суду подано не було.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року в адміністративній справі №340/7031/24 – залишити без змін.                 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених       п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко