УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 214/1493/22
провадження № 61-8943ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Лівицьким Олександром Миколайовичем , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення, 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за централізоване опалення за період з 01 листопада 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 27 434,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 574,54 грн та 3% річних у розмірі 1 289,38 грн, а всього 31 298,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Лівицьким О. М. , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року залишено без руху для подання нового обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин. Встановлено строк для усунення вказаних недоліків десяти днів з дня вручення ухвали.
Апеляційний суд зазначив, що: 
у заяві про поновлення пропущеного строку представник відповідача посилається на те, що повне судове рішення представник відповідача отримав в суді першої інстанції 14 березня 2025 року. Відповідно до довідки ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» від 18 квітня 2025 року за вих. № 128-51, Лівицький О. М. , який обіймає посаду радника юридичного у ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» з 17 червня 2024 року, дійсно залучений до виконання робіт, пов`язаних із юридичним супроводом договору № 370/3/5/2/1/219 від 06 вересня 2024 року та договору № 370/3/5/2/1/270 від 17 грудня 2024 року, укладених між ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» та Центральним управлінням забезпечення наземними системами Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України. У межах виконання своїх посадових обов`язків працівник з 14 березня 2025 року по 18 квітня 2025 року здійснював правовий аналіз, підготовку юридичних висновків, супровід та контроль за дотриманням умов вказаних договорів. Крім того, представник є викладачем ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» і був задіяний на сесії Академії;
представник відповідача вказував, що відповідач взагалі не знала про існування цієї справи та знаходиться за межами України. Доказом незнання відповідача про розгляд справи є не отримання відповідачем документів. Позивач також не повідомляв відповідача про розгляд справи, проте це не стало перешкодоюдля суду ухвалити зазначене рішення. В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції. Виходячи з того, що відповідач не була повідомлена про судовий розгляд, вона відповідно не могла надати пояснення, а також скористатися правом надати додаткові докази у справі на час винесення судового рішення;
при перевірці доводів представника відповідача про поважність причин пропуску процесуального строку, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції під час розгляду справи на адресу відповідача надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, однак зазначені документи були повернуті до суду першої інстанції з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Також копія оскарженого судового рішення надсилалась судом першої інстанції 01 серпня 2023 на адресу відповідача, проте відомостей про вручення копії судового рішення матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про повернення до суду поштового відправлення без вручення адресату. Окрім того, матеріали справи містять докази ознайомлення адвоката Лівицького О. М. з матеріалами справи 14 березня 2025 року, проте апеляційна скарга подана представником відповідача 05 травня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом тридцяти денного строку з дня отримання копії судового рішення;
з огляду на викладене, апеляційний суд вважав, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження викладене у заяві представника відповідача, є немотивованим та не містить обґрунтування підстав для такого поновлення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 рокувідмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лівицький О. М. на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року у цивільній справі № 214/1493/22 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.
Апеляційний суд виходив з того, що:
відповідно до положень частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили;
на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від 19 травня 2025 року від представника Лівицького О. М. 29 травня 2025 року надійшла заява про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року;
у заяві представник відповідача Лівицький О. М. вказує на те, що:
повне рішення у справі представник відповідача отримав в суді першої інстанції 14 березня 2025 року; 
відповідно до довідки ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» від 18 квітня 2025 року за вих. № 128-51 Лівицький О. М. , який обіймає посаду радника юридичного у ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» з 17 червня 2024 року, дійсно залучений до виконання робіт, пов`язаних із юридичним супроводом договору № 370/3/5/2/1/219 від 06 вересня 2024 року та договору № 370/3/5/2/1/270 від 17 грудня 2024 року, укладених між ТОВ «АРМТЕХ ГРУП» та Центральним управлінням забезпечення наземними системами Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України. У межах виконання своїх посадових обов`язків працівник з 14 березня 2025 року по 18 квітня 2025 року здійснював правовий аналіз, підготовку юридичних висновків, супровід та контроль за дотриманням умов вказаних договорів. Крім того, представник є викладачем ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» і був задіяний на сесії Академії в період з 18 квітня 2025 року по 05 травня 2025 року на базі ГО «Справжня надія», де проводив сесійні заняття з права просвітництва для мешканців громади на підставі Меморандуму про співпрацю та партнерство від 14 лютого 2024 року між ГО «Справжня надія» та представництвом ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» «ЦДН «Криворізький інститут», що підтверджено довідкою за вих. № 57 від 28 травня 2025 року. Вказував, що відповідач взагалі не знала про існування даної справи та знаходиться за межами України. Доказом не знання відповідача про розгляд справи є неотриманні відповідачем документів. Позивач також не повідомляв відповідача про розгляд справи, проте це не стало перешкодою для суду ухвалити зазначене судове рішення. Звертав увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, що свідчить про порушення права на справедливий суд, оскільки відповідач була позбавлена можливості надати пояснення, надати додаткові докази по справі на час ухвалення судового рішення;
апеляційний суд встановив, що:
13 квітня 2023 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення;
відповідно до супровідного листа суд першої інстанції надіслав на адресу місця проживання відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позову з додатками. Проте надіслані судом документи були повернуті суду поштовим відділенням без вручення адресату, із зазначенням причин повернення кореспонденції «за закінченням терміну зберігання»;
копія оскарженого судового рішення відповідно до супровідного листа від 01 серпня 2023 року також направлялась судом першої інстанції на адресу відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Проте відомостей про вручення відповідачу копії судового рішення матеріали справи не містять;
на а. с. 34 наявна заява адвоката Лівицького О. М. від 24 лютого 2025 року про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи та видати належним чином завірену копію рішення;
на зазначеній заяві адвокатом Лівицьким О. М. власноруч зроблено запис про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії судового рішення від 01 серпня 2023 року - 14 березня 2025 року;
з доданого до заяви про ознайомлення з матеріалами справи договору про надання правничої допомоги встановлено, що його укладено 21 лютого 2025 року між адвокатом Лівицьким О. М. та ОСОБА_1 ;
з урахуванням дати отримання представником відповідача копії судового рішення 14 березня 2025 року, останнім днем подачі апеляційної скарги (30 день) було 14 квітня 2025 року, проте апеляційна скарга подана адвокатом Лівицьким О. М. 05 травня 2025 року, тобто на 50-й день з дня отримання копії судового рішення;
проаналізувавши наведені у заяві адвоката Лівицького О. М. причини пропуску строку, колегія суддів дійшла висновку, що наведені причини пропуску процесуального строку не можна визнати поважними, оскільки з дати отримання адвокатом копії судового рішення останній мав достатньо часу для подачі апеляційної скарги у визначений законом тридцяти денний строк.
У липні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Лівицьким О. М., в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, поновити строк на апеляційне оскарження, справу передати до суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
апеляційний суд помилково не вважав поважними такі причини пропуску строку на оскарження як допомога Збройним Силам України у період з 14 березня 2025 року по 18 квітня 2025 року, а також задіяння представника у викладацькій діяльності у ПрАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» в період з 18 квітня 2025 року по 05 травня 2025 року;
суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач взагалі не знала про існування цієї справи та знаходиться за межами України. Позивач також не повідомляв відповідача про розгляд справи, проте це не стало перешкодою для суду ухвалити рішення у цій справі. В матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції;
повне рішення представник відповідача отримав 14 березня 2025 року. Підкреслив необхідність балансу між принципом правової визначеності та принципом доступу до правосуддя.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Стаття 6 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року);
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2)  на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Отже, вказаною нормою процесуального права передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 зазначено, що «виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 753/4792/17 вказано, що «сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили».
Особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24)).
Апеляційний суд встановив, що: суд першої інстанції надіслав на адресу місця проживання відповідача ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позову з додатками, проте надіслані судом документи були повернуті суду поштовим відділенням без вручення адресату, із зазначенням причин повернення кореспонденції «за закінченням терміну зберігання», копія оскарженого судового рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року направлялась судом першої інстанції на адресу відповідача ОСОБА_1 , проте, відомостей про вручення відповідачу копії судового рішення матеріали справи не містять; представник відповідача - адвокат Лівицький О. М. звернувся до суду із заявою від 24 лютого 2025 року про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи та видати належним чином завірену копію рішення; відповідно до власноруч написаної розписки адвокат Лівицький О. М. отримав копію судового рішення від 01 серпня 2023 року - 14 березня 2025 року; тобто останнім днем подачі апеляційної скарги (30 день) було 14 квітня 2025 року; апеляційна скарга подана адвокатом Лівицьким О. М. 05 травня 2025 року. Апеляційний суд вважав, що з дати отримання адвокатом копії судового рішення останній мав достатньо часу для подачі апеляційної скарги у визначений законом тридцятиденний строк, а наведені ним причини пропуску процесуального строку не можна визнати поважними.
Встановивши, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи, а підстави, указані у заяві відповідача для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не є поважними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Лівицьким Олександром Миколайовичем, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
                                                                                              В. І. Крат