ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 754/962/23
провадження № 51-3841 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                    ОСОБА_4 ,
прокурора                                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                                              ОСОБА_6 (в режимі 
відеоконференції),
засудженої                                                            ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року стосовно 
                                               ОСОБА_7 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Києва, зареєстрованої
за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
 
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Деснянський районний суд м. Києва вироком від 01 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року:
- засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; 
- на підставі ст. 79 КК звільнив обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановив іспитовий строк 2 роки та поклав на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона у невстановлені дату, час та місці незаконно, з метою збуту придбала у особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 1, 672 г, що є великим розміром, психотропну речовину метамфетамін, масою 0,021 г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), масою 0,726 г, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, масою 0,21 г.
Придбані психотропні речовини та наркотичний засіб ОСОБА_7 у невстановлені дату, час та місці розфасувала у згортки з фольги та полімерні        зіп-пакети, поклала до рюкзака, що мала при собі, та стала незаконно зберігати з метою збуту до моменту їх виявлення та вилучення 23 жовтня 2022 року на просп. Шухевича у м. Києві працівниками поліції. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:
- безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК та звільнення останньої від відбування призначеного покарання на підставі ст. 79 КК;
- не надав оцінки посткримінальній поведінці ОСОБА_7 ;
- не взяв до уваги підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, посягання на здоров`я населення, відсутність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також щирого каяття;
- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник і засуджена заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили залишити без зміни оскаржуване судове рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного засудженій покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі
В касаційній скарзі прокурор порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, а саме про безпідставне, на його думку, застосування положень статей 69, 79 КК.
Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями прокурора з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 
Частиною 1 статті 69 КК передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
За приписами ст. 79 КК у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку (ч. 1).
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу (ч. 2).
У разі, коли звільнена від відбування покарання з випробуванням жінка відмовилася від дитини, передала її в дитячий будинок, зникла з місця проживання, ухиляється від виховання дитини, догляду за нею, не виконує покладених на неї судом обов`язків або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, суд за поданням контролюючого органу направляє засуджену для відбування покарання згідно з вироком суду (ч. 5).
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.  
Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статей 69, 79 КК. 
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;
2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;
3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;
4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про наявність підстав для застосування приписів ст. 69 КК та про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, врахували: 
- характер, ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого нею злочину - збут психотропних речовин і наркотичного засобу фактично не вчинила;
- відсутність обставин, які обтяжують покарання;
- обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;
- дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно та які за характеристиками з дошкільного та шкільного закладів охайні й доглянуті, мають психологічний контакт з матір`ю, що свідчить про те, що ОСОБА_7 займається дітьми, а також смерть її матері у 2021 році.
Водночас за результатом апеляційного перегляду вироку суд апеляційної інстанції на спростування доводів прокурора вказав на те, що, оскільки обвинувачена повністю визнала свою провину, підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, висловила готовність понести покарання, що дало можливість суду розглянути справу в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, натомість сторона обвинувачення не надала/навела будь-яких доказів/даних про перешкоджання ОСОБА_7 проведенню досудового розслідування, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав активне сприяння розкриттю злочину в якості обставини, яка пом`якшує покарання. При цьому апеляційний суд слушно зауважив на тому, що про наявність активного сприяння ОСОБА_7 розкриттю кримінального правопорушення свідчить і зміст висунутого їй обвинувачення в частині виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження стосовно особи, яка збула ОСОБА_7 заборонені речовини.
Також апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, підтвердив наявність відповідних підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 79 КК. 
У той же час, покликаючись на приписи ст. 77 КК, не залишив без уваги апеляційний суд і доводів прокурора про незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання.
З огляду на встановлені судами обставини, прокурор у касаційній скарзі не навів переконливого обґрунтування своїх тверджень як про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання та м`якість призначеного покарання, так і мотивованих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та, використовуючи свої дискреційні повноваження, погодився з рішенням суду першої інстанції, достатньо переконливо вмотивувавши свої висновки.
З цим рішенням колегія суддів погоджується, додатково врахувавши відомості, отримані під час касаційного провадження, а саме те, що ОСОБА_7 :
-                     працевлаштована;
-                     є матір`ю двох неповнолітніх доньок, для старшої з яких - 15-річної Ілани вона - єдиний опікун;
-                     без зауважень виконувала покладені на неї судом обов`язки, тому 29 травня 2025 року була звільнена від відбування призначеного покарання за закінченням іспитового строку;
-                     продемонструвала своє критичне ставлення до вчинених неправомірних дій та готовність виправлятися.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3