ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5847/25  Номер провадження 22-ц/814/3039/25	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Артюх Анжели Петрівни 

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2025 року, постановлену суддею Нестеренком С.Г., повний текст ухвали складений – 21 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, -
В С Т А Н О В И В:

20.05.2025 в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 – адвокатом Артюх А.П. сформовано позовну заяву до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області від 10.02.2012 на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційні номери обтяжень від 13.02.2012 за №12157824 та №12157986, та про припинення вказаних обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що арешт майна було накладено слідчим у ході досудового розслідування у кримінальній справі №445. У подальшому кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області від 16.05.2017 та знято арешт, накладений на майно ОСОБА_1 постановою слідчого вказаного органу досудового розслідування від 12.05.2017. ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , продовження існування арештів на квартири позбавляє її права на мирне володіння належним їй майном та суперечить Конституції та ЦК України.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні.

Ухвала суду мотивована тим, що з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України і особа, вважає, що такими діями порушено її право власності, вона має право звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Артюх А.П., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ході досудового розслідування у кримінальній справі №445 постановою слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області від 10.02.2012 було накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 16.05.2017 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події кримінального правопорушення. Також, 12.05.2017 у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області було задоволено клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту з майна обвинуваченої, а саме: за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Проте, Департаментом державної реєстрації виконкому Кременчуцької міської ради було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, оскільки дані відомості реєстратором Полтавської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були внесені на підставі постанови слідчого СВ УСБУ в Полтавській області про накладення арешту на майно обвинуваченого від 13.02.2012, а у постанові старшого слідчого Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про задоволення клопотання та зняття арешту з майна від 12.05.2017 у кримінальному провадженні встановлено, що арешт на вище зазначене майно накладався постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області від 10.02.2012. Вважає, що під час внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було допущено помилку в даті: постанова слідчого про накладення арешту винесена - 10.02.2012, а реєстратор в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказав дату - 13.02.2012р. замість правильної дати - 10.02.2012. Крім того зазначає, що ОСОБА_1 зверталася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в межах кримінального провадження. Проте, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.12.2023 їй було відмовлено, оскільки вирішення такого клопотання не відноситься до повноважень слідчого судді у розумінні положень ст. 174 ЦПК України. Крім того, заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.12.2024 у справі №524/1020/24, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15.04.2025, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Національні інформаційні системи» про звільнення майна з під арешту було - відмовлено. Зазначає, що на даний час арешт на майно ОСОБА_1 існує, продовження його існування позбавляє її права на мирне володіння належним їй майном та суперечить Конституції та ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу УСБУ у Полтавській області просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.

У судове засідання до апеляційного суду 21.07.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 30.06.2025 судових повісток та повідомлень в електронному вигляді у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України, які доставлені до електронних кабінетів учасників справи (а.с. 73-75). 07.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ГУНП у Полтавській області про розгляд апеляційної скарги без їх участі. 17.07.2025 до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Артюх А.П. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Арешт на квартиру було накладено слідчим СВ УСБУ України в Полтавській області у ході досудового розслідування у кримінальній справі, розслідування якої було передано до іншого органу досудового розслідування - Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, де було закрито постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області від 16.05.2017 зі зняттям арешту, накладеного на квартиру постановою слідчого вказаного органу досудового розслідування від 12.05.2017 (а.с. 32-33).

Досудове розслідування у справі завершене, арешт з квартири було знято.

Судом першої інстанції встановлено, що у позовній заяві зазначено посилання щодо різних дат постанов слідчого СВ УСБУ в Полтавській області про накладення арешту.

Проте, матеріали позовної заяви не містять повних та достовірних відомостей, і відповідних доказів щодо вжиття заходів про усунення описок у кримінальному провадженні вказаними органами досудового розслідування, подання позивачем та її представником відповідних клопотань про усунення описок тощо, повного фактичного виконання постанови про скасування арешту, продовження досудового розслідування, звернень не тільки до слідчого судді, а й до суду у порядку кримінального судочинства з відповідними заявами.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.12.2021 у справі №272/469/21, від 30.07.2021 у справі №185/9002/20, від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, від 27.12.2022 у справі №289/921/21, від 07.10.2022 року у справі №755/16129/21.

Таким чином, враховуючи, що арешт на квартиру було накладено постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області, а знято постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, саме у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання про зняття такого арешту та інші дії щодо скасування арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з врахуванням наступного.

Так, статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, представник ОСОБА_1 – адвокат Артюх А.П. просила суд зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області про арешт майна ОСОБА_1 у кримінальній справі №445, порушеній за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Зазначала, що у провадженні слідчого відділу УСБУ в Полтавській області перебувала кримінальна справа №445 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого СВ Управління Служби безпеки України 10.02.2012 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , де б воно не виражалось.

14.06.2013 постановою Крюківського районного суду м. Кременчука кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 повернуто прокурору Полтавської області на додаткове розслідування.

31.03.2014 СВ Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області кримінальне провадження прийнято до свого провадження, про що внесені відомості до ЄРДР №42014170090000007 за ч.1 ст. 191 КК України.

12.05.2017 у кримінальному провадженні № 42014170090000007 постановою слідчого задоволено клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту з майна обвинуваченої, а саме квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

16.05.2017 постановою слідчого кримінальне провадження №42014170090000007 17.01.2014 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Вказані обставини підтверджуються ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.12.2023 у справі 524/7086/23 (а.с. 34-35)

Разом з цим, встановлено, що постанова слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області про арешт майна ОСОБА_1 у кримінальній справі №445 була винесена 10.12.2012 (а.с. 33). 

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №341497169 від 03.08.2023 (а.с. 13) та №341497746 від 03.08.2023, відомості про арешт нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 та відповідно квартири АДРЕСА_1 ) внесено на підставі постанови про накладення арешту на майно обвинуваченого б/н 13.02.2012, Управління служби безпеки України в Полтавській області (слідчий відділ) (а.с. 13,14).

Тобто, на даний час арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови слідчого СВ Управління СБУ у Полтавській області, фактично не знятий.

З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що у даній справі позивач просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено КПК України 1960 наступним чином: на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960. 

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №569/4374/16-ц).

У постанові від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

Згідно матеріалів даної справи встановлено, що арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , було накладено постановою слідчого за правилами КПК України 1960, кримінальне провадження закрито, арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , фактично не знятий.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 звернула увагу на її висновки, сформульовані у постанові від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц за позовом фізичної особи до Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24.12.2010, то КПК України 1960, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій кримінальній справі.

Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 та не знятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24 грудня 2010, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, у постанові від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальний висновок щодо неможливості вирішення за правилами кримінального судочинства питання про звільнення майна з-під арешту після закриття кримінального провадження постановою органу досудового розслідування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження, оскільки питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960, підлягає розгляду у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, кримінальну справу закрито слідчим за відсутністю в діях ОСОБА_1 події кримінального правопорушення, арешт на майно фактично не знято.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.6 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Артюх Анжели Петрівни – задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2025 року – скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління СБУ у Полтавській області про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні – направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2025 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов