Справа № 344/3014/25 
Провадження № 22-ц/4808/912/25 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої                        Пнівчук О.В.
       суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
за участю секретаря        Кузнєцова В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2025 року, у складі судді Польської М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення недоотриманої пенсії померлим чоловіком,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якому просила стягнути з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на її користь недоодержану за життя пенсію ОСОБА_2 в розмірі 205 241,39 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покійний, як пенсіонер МВС України, отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебував на обліку у відповідача. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі №300/4402/22 було зобов`язано відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 05.09.2022 року №2532 з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідач рішення судів виконав частково, а саме здійснив перерахунок пенсії покійного, однак не виплатив різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії розмір якої становить 205241,39 грн.
Отже покійний недоодержав за життя пенсію в розмірі 205 241,39 грн, що не заперечується відповідачем.
У зв?язку із тим, що вона є спадкоємцем першої черги та членом сім?ї покійного, спільно з ним проживала і як непрацездатна особа має право на отримання пенсії по втраті годувальника, звернулась із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв?язку зі смертю пенсіонера до відповідача, долучивши до неї копію свідоцтва про смерть покійного, копію свідоцтва про шлюб, копію паспорта, та інші документи.
Відповідач, листом не заперечив, що покійний недоодержав пенсію, однак відмовив у такій виплаті оскільки стягувачем є покійний ОСОБА_2 , та на виконання рішень судів підстав внесення змін про стягувача немає.
Недоотримані пенсіонером за життя суми пенсії, на які він мав право, виплачуються в порядку Закону №2262-XII (для пенсіонерів-військовослужбовців).
Вказані положення зазначених законів дають підстави для висновку, що виплата суми пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, здійснюється в позасудовому порядку органами Пенсійного фонду України членам сім?ї, особам, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, особам, що знаходилися на його утриманні, які звернулися з відповідною заявою протягом 6 місяців з дня смерті пенсіонера.
Сума пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера охоплює собою всю суму заборгованості Пенсійного фонду України, у тому числі, кошти, які нараховані на виконання рішення суду, але не виплачені.
Зазначила, що нею, були виконанні всі умови зазначені вище нормативними актами, а тому вона має право на стягнення недоотриманої пенсії покійного в розмірі 205 241, 39 грн.
3 таким способом захисту погодився Верховний Суд та виклав правовий висновок у зазначеній категорії справи у постановах 28 листопада 2023 року у справі №420/244/20; від 15 грудня 2023 року у справі №805/2628/18-а; від 05 січня 2024 року у справі №295/4158/23.
Вважає, що відмова відповідача у виплаті на користь позивача недоотриманої її померлим чоловіком пенсії є незаконною.
На думку позивачки, вона належним чином звернувшись до органу пенсійного фонду та надавши необхідні документи, має право на отримання недоодержаної за життя пенсії ОСОБА_2 в розмірі 205 241,39 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2025 року позов ОСОБА_1   задоволено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 недоотримане за життя чоловіка ОСОБА_2 , підвищення до пенсії у розмірі 205 241, 39 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Представник апелянта зазначив, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області як одержувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 по справі №300/4402/22 адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови в проведенні ОСОБА_2 перерахунку пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 05.09.2022 №2532, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення набрало законної сили 13.01.2023 року.
На виконання рішення суду ГУ ПФУ в Івано-Франківській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 05.09.2022 №2532 та обліковується заборгованість за період з 01.12.2019 по 31.01.2023 у розмірі 205 241, 39 грн, яка включена в Реєстр виконання судових рішень.
Виплата пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера регламентована статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Вказана у позові заборгованість не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду здійснюється за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Відповідно до ст. 61 Закону №2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв?язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім?ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім?ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі №420/288/21 та від 21.11.2023 по справі №420/25799/21.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даному випадку шестимісячний строк на звернення членів сім`ї померлого до органу Пенсійного фонду України про отримання сум пенсії померлого ОСОБА_2 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, розпочався з ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно частини 3 статті 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та особа, яка має право на пенсію, яка залишилась недоотриманою у зв`язку із смертю пенсіонера, повинна була звернутись протягом 6 місячного терміну, в даній ситуації до 24.07.2023 року.
ОСОБА_1 звернулася із заявою 22.05.2024, тобто із пропуском 6 місячного строку, а тому вона втратила право на одержання даної виплати.
Правом на подачу відзиву ОСОБА_1 не скористалась. 
Представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Ухвалене судом рішення вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції виходив з того, що обмеження виплати спадкоємцям померлого пенсіонера недоотриманої ним пенсії є безпідставним та суперечить вимогам закону.
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).
ОСОБА_2 , як пенсіонер, перебував на обліку у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. (а.с.10).
22 травня 2024 року ОСОБА_1 зверталась із заявою до ГУПФ України в Івано-Франківській області про виплату недоодержаної пенсії, у зв`язку із смертю пенсіонера  ОСОБА_2 (а.с.5,6).
Згідно відповіді заступника начальника ГУПФ України в Івано-Франківській області від 10.06.2024 року, адресованого ОСОБА_3 , пенсія ОСОБА_2 виплачена по 31.12.2023. Виплату пенсії з 01.02.2023 припинено у зв`язку з його смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Недоодержаних сум пенсій немає.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі №300/4402/22 було зобов`язано відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 05.09.2022 року №2532 з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідач рішення судів виконав частково, а саме здійснив перерахунок пенсії покійного, однак не виплатив різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії розмір якої становить 205241,39 грн.
Головним управлінням ведеться облік рішень суду, виплата за якими проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а оскільки стягувачем у справі №300/4402/22 є ОСОБА_2 , підстав для проведення виплати пенсії на виконання рішення суду у справі №300/4402/22 або внесення відомостей про зміну стягувача у даній справі немає (а.с.8-9).
Позивачка ОСОБА_1 дружина померлого ОСОБА_2 , являється спадкоємцем першої черги, проживала разом із ОСОБА_2 на день його смерті в АДРЕСА_1 тобто вважається такою що прийняла спадщину.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у даній справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивачка має право на спадкове майно – пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивачки, як спадкоємиці, на отримання належного їй спадкового майна – пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року в справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20).
З огляду на зазначене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові на підставі судових рішень та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини.
Доводи апеляційної скарги щодо строку звернення до органів ПФУ на підставі статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними.
За змістом статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20) та від 30 листопада 2022 року у справі  № 638/19167/19.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2025 року – без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                               О.О. Томин