Справа № 305/1427/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       16 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сойма Іван Юрійович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2024 року у складі судді Марусяк М.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» та ОСОБА_1 існують договірні відносини з постачання й користування електричною енергією.
Так, ОСОБА_1 , якій здійснюється постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , приєдналася до умов публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом фактичного споживання електричної енергії за вказаною адресою та оплатою виставлених рахунків Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», що підтверджується абонентською книжкою особового рахунку № НОМЕР_1 . 
Споживач, ОСОБА_1 , відмови від приєднання до такого договору не подавала, а відтак, сторони взяли на себе певні права та обов`язки, в тому числі, й щодо постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з п.2.1. Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
Положення п.5.10 Договору передбачають, що оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. 
Абонентську книжку споживання електричної енергії по особового рахунку № НОМЕР_1 заведено на ОСОБА_1 , в якій вказані обсяги споживання електроенергії, а також відображено суми на оплату побутовим споживачем отриманих послуг. Внаслідок неналежного виконання вимог закону та взятих на себе зобов`язань, у ОСОБА_1 перед Позивачем утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 38563,24 грн. за період з грудня 2020 року по квітень 2024 року, оплату якої Боржник у порядку та строки, визначені Договором та ПРРЕЕ в добровільному порядку не здійснив. 
З огляду на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 38563,24 гривень.
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» суму заборгованості в розмірі 38563 (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 34 копійки за спожиту електричну енергію.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сойма Іван Юрійович, просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Так, зазначає, що судові повістки про виклик не отримувала, як і копію позовної заяви, оскільки перебувала за кордоном. Вказує, що 08 травня 2020 року її чоловік ОСОБА_2 , який діяв за дорученням №254, посвідченими приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу в її інтересах, уклав договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , з орендарем ОСОБА_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , який відповідно до п.п. 4.2.4. Договору взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному розмірі сплачувати орендну плату та всі комунальні платежі, а згідно п.п.6.2.2. Договору орендар взяв на себе зобов`язання про відповідальність за повноту та своєчасність сплати орендної плати та комунальних платежів. Враховуючи наведене, вважає, що належним відповідачем у справі повинен бути ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.
Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.
За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
За змістом пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.
За змістом частини другої статті 211, частини другої статті 223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.
Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений статями 128 - 130 ЦПК України.
Частиною третьою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Відповідно до ч.5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 09 годину 00 хвилин 27 червня 2024 року (а.с.15).
Відповідно до протоколу судового за сідання №3056396 від 27 червня 2024 року слідує, що судове засідання, призначене на 27 червня 2024 року, було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання (а.с.20-21).
Згідно наявної у матеріалах справи довідки Укрпошти про причини повернення/досилання від 25.06.2024 слідує, що направлене відповідачу ОСОБА_1 судом першої інстанції поштове відправлення повернулося відправнику «за закінченням терміну зберігання» (а.с.26).
Надалі судом першої інстанції повідомлення про виклик відповідача у судове засідання, зокрема у якому було ухвалено оскаржуване судове рішення, здійснювалося, шляхом його розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.24, 27).
Разом з тим, розміщення таких повідомлень на офіційному веб-сайті судової влади України, за наявності у справі інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 не може вважатися належним повідомленням цього учасника справи.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-виклику, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.
Отже, доводи відповідача про його неналежне повідомлення щодо розгляду справи у Рахівському районному суді Закарпатської області є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідно до пункту третього частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Вирішаючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім, обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі №6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі №642/2858/16.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» є учасником ринку електричної енергії, який на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №429, провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу.
Згідно ч.4 ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до п. 1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі – ПРРЕЕ) постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі – Договір), комерційна пропозиція та копії інших документів товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" розміщені на його офіційному веб-сайті: https://zakarpatzbut.energy/.
В п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Судом встановлено, що позивачем постачається електрична енергія за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
За цією адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8). Випискою з абонентської книжки особового рахунку № НОМЕР_1 підтверджується факт споживання відповідачем ОСОБА_1 електричної енергії та сплати нею рахунків за її споживання.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом фактичного споживання електричної енергії за вищенаведеною адресою та оплатою виставлених рахунків Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпяттяенергозбут».
Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання електричної енергії.
Згідно з пунктом 4.1. ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Відповідно до пункту 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем, виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Згідно з пунктом 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Відповідно до умов п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Згідно п. 5.10 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За змістом підпункту 1 пункту 6.2 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору, що кореспондується із правом постачальника згідно з підпунктом 1 пункту 7.1 Договору отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п.9.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з виписки з абонентської книжки особового рахунку № НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_1 , періодично сплачувала кошти за спожиту електроенергію, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим має заборгованість за спожиту електроенергію в період з грудня 2020 року по грудень 2021 року в сумі 38563,24 гривні (а.с.8).
Правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не оспорювалася, а відтак такий розрахунок є належним та допустимим доказом, який підтверджує заборгованість відповідача за наданими позивачем послугами з постачання електричної енергії.
Оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати вартості спожитої електричної енергії, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача 38 563,24 грн. вартості спожитої електричної енергії.
Щодо доводів апеляційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 08 травня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 , що діє за дорученням №254, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , слідує, що орендодавець ( ОСОБА_1 ) передає в строкове, платне користування орендареві квартиру, яка розміщена на другому поверсі будинку-профілакторію загальною площею 267 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт оренди оснащений та підключений до усіх необхідних комунікацій: електроенергії необхідної потужності для побутового використання, водопостачання, водовідведення, пічне опалення, наявний електричний котел та боляр. Об`єкт оренди належить орендодавцю на праві приватної власності. В користуванні інших осіб, під заставою чи арештом не перебуває.
Згідно п.2.1. вказаного Договору слідує, що за згодою сторін, цим договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 2500 грн. на місяць. Вказана сума включає в себе платежі пропорційно орендованої площі без комунальних платежів. Ці послуги орендарем сплачуються самостійно.
Згідно п.6.2.2. вказаного Договору орендар несе відповідальність за повноту та вчасність сплати орендної плати та комунальних платежів в розмірі 0,1% неоплаченої суми за кожен день прострочення платежу, але не більше 20% суми заборгованості. 
Відповідно до п.1.1.2. ПРРЕЕ об`єкт побутового споживача - квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у пункті 14.1.129 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, а також земельна ділянка, призначена для індивідуального житлового будівництва зазначених об`єктів житлової нерухомості.
Згідно п. 4.27. ПРРЕЕ у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.
Дія договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи від нового або від попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкта.
Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.
У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.
У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.
З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після припинення дії договорів зі споживачем, який звільняє приміщення, у частині постачання та розподілу електричної енергії на цей об`єкт.
Отже, саме власник або наймач, що перебуває у договірних правовідносинах із енергопостачальником, несе обов`язок з оплати за спожиту електричну енергію.
З огляду на наведене, оскільки у матеріалах справи відсутні докази звернення споживача із заявою про розірвання договору внаслідок звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією, зміни власника об`єкта споживання, відтак саме ОСОБА_1 як споживач послуг, що надаються позивачем за вказаною адресою, є належним відповідачем у даній справі.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сойма Іван Юрійович, – задовольнити частково.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (код ЄДРПОУ 41999833, 88000, Україна, Закарпатська обл., місто Ужгород, площа Жупанатська, будинок, 18) суму заборгованості в розмірі 38 563 (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 24 (двадцять чотири) копійки за спожиту електричну енергію.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (код ЄДРПОУ 41999833, 88000, Україна, Закарпатська обл., місто Ужгород, площа Жупанатська, будинок, 18) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: