Справа № 344/8078/24 
Провадження № 22-ц/4808/795/25 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючогосудді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Василишин Л.В., Луганської В.М.,
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи:Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки і піклування Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради, про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна

в с т а н о в и в:

25 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи -  ОСОБА_2 недієздатною, про встановлення опіки й призначення опікуна. 

Заява обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №62/2023 ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом –змішаної деменцією, не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відсутність рішення про призначення опікуна ставить під загрозу захисту її здоров`я, майнових та немайнових інтересів, оскільки за станом здоров`я не може самостійно їх здійснювати. Вважає за необхідне встановити над нею опіку та призначити заявника опікуном.
Просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с. Горохолина, Богородчанського району Івано-Франківської області, проживає АДРЕСА_1 недієздатною.
Встановити над  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,опіку та призначити за поданням органу опіки та піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи:Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки і піклування Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатною.
В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.
Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатною становить 2 (два) роки з дня набрання чинності рішенням суду.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мушинського В. Т. подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржене рішення незаконним, необґрунтованим з огляду на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.
Обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що він на даний час спільно проживає з ОСОБА_2 та фактично здійснює догляд за ОСОБА_2 , яка є його рідною бабою. Рішення суду першої інстанції про відмову у призначенні ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 суперечить її інтересам, не забезпечує справедливого балансу між інтересами ОСОБА_2 , яка потребує опіки, та інтересами держави. Рішення суду призводить до втручання в приватне життя ОСОБА_2 , не призначення опікуном заявника фактично передає її під опіку сторонніх осіб - опікунській раді при виконавчому комітеті Загвіздянської сільської ради, яке не зможе створити належних побутових умов, не забезпечить її доглядом та належним лікуванням.
Крім того, проходження військової служби заявником не може бути підставою для відмови у призначення його опікуном, оскільки чинне законодавство не містить заборони призначати опікунами осіб в залежності від професії, місця роботи, чи служби та не встановлено особливого порядку призначення особи опікуном під час дій військового стану. Відсутня імперативна заборона щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною.
Висновок суду першої інстанції про те, що саме її син ОСОБА_3 зареєстрований з нею, а тому здійснює догляд належним чином не обґрунтований та не відповідає дійсності. На даний час ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується випискою з домової книги про склад сімї і пропискою. Крім того, на його утриманні перебуває дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому 
Враховуючи наведене, просить рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви скасувати та встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та призначити за поданням органу опіки та піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Мушинського В. Т. підтримали доводи апеляційної скарги.
Представники заінтересованих осіб до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, заявника і його представника, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1 згідно витягу №233 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ( Т.1 а.с.11).
З довідки №7 від 03.01.2024 року Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) з 03.07.2023 року по теперішній час, перебуває в службовому відрядженні та приймає безпосередню участь у забезпечені заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Харківської області ( Т.1 а.с.5).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 15.04.2024 року ОСОБА_2 фактично проживає по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( Т.1 а.с.10).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2001 року ОСОБА_2 успадкувала майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( Т.1 а.с.12).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 464/2023 від 17.12.2024 року ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом – змішаною (судинно-атрофічного генезу) деменцією, згідно з МКХ-10 F03. ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними ( Т.1 а.с.98-101). 
У поданні Органу опіки та піклування Загвіздянської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 04.03.2025 року №45, зазначено, що ОСОБА_1 може бути призначений опікуном над ОСОБА_2 у випадку визнання її судом недієздатною ( Т.1 а.с.219).
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що психічне захворювання ОСОБА_2 позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому наявні підстави для визнання її недієздатною.
Відмовляючи у частині призначення заявника опікуном недієздатної особи, суд першої інстанції виходив з того, що орган опіки та піклування при направленні подання до суду не з`ясував можливість заявника здійснювати повноваження опікуна з огляду на те, що він проходить військову службу і фізично не має можливості виконувати такі функції, а отже таке подання не може бути підставою для призначення опікуна у судовому порядку. Крім того, судом встановлено, що саме син ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , який зареєстрований і проживає із нею за однією адресою, на даний час здійснює догляд за нею..
Рішення в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною не оскаржується, а тому судом в цій частині не перевіряється.
Колегія суддів, перевіривши справу, приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88 (далі-Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.
Відповідно до п.1.7 Правил органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування.
Згідно з п.1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
У частині 1 ст.300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування. 
Отже, така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду призначення піклувальників чи опікунів.
При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування — правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування.
Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування й призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням ставить питання про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. Перш за все, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. Повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (ст. 60 ЦПК України), їх подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником може міститися в окремому документі або письмовому висновку, який робить представник органу опіки та піклування в судовому засіданні.
Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).
Колегія суддів виходить з того, що, вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опікуна або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.
Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є довідки про стан здоров`я майбутнього опікуна, довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки, довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.
Отже, орган опіки і піклування, надаючи рекомендацію щодо призначення опікуна недієздатній особі, має перевірити його можливість (побутову та фізичну) виконувати опікунські обов`язки, що й було виконано органом опіки у даній справі.
В той же час, якщо призначення опікуна особі при визнанні її недієздатною є обов`язком суду (за наявності подання на таку особу органу опіки та піклування), то призначення особи опікуном можливе лише за її письмовою згодою, від якої вона завжди вправі відмовитися, подавши до суду відповідну заяву.
За наведених обставин, відмова у призначенні особи опікуном недієздатної особи (за наявності відповідного подання органу опіки та піклування) судом має бути мотивованою з посиланням на відповідні законодавчі та/чи нормативні акти.
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Загвіздянської сільсько ради від 04 березня 2025 року №45 «Про надання суду подання органу органу опіки та піклування щодо доцільності призначення опікуна ОСОБА_1 над ОСОБА_2 » була розглянута заява ОСОБА_1 на засіданні опікунської ради виконавчого комітету Зазвіздянської сільської ради та визнано за доцільне призначити його опікуном над ОСОБА_2 , у разі визнання її недієздатною у судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.
Наявне у матеріалах справи подання не містить належної мотивації, чому саме ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном. В поданні не відображені дані про відношення недієздатної особи до кандидатури опікуна, відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам недієздатної ОСОБА_2 , та чи сприятиме її нормальному життєзабезпеченню, враховуючи, що заявник проживає в іншому місті, ніж ОСОБА_2 .. 
За відсутності наведених підтверджуючих даних не можна вважати висновок обґрунтованим. Зазначене є обов`язком саме органу опіки та піклування, а суд зобов`язаний лише надати оцінку такому поданню та у випадку його обґрунтованості вирішити питання про призначення опікуна. 
Встановивши, що у ОСОБА_2 є інші близькі особи, які можуть бути її опікунами, а подання органу опіки та піклування, складене на ОСОБА_1 як на потенційного опікуна, не є повним і вмотивованим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.
Встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України з 03.07.2023 року по теперішній час, перебуває в службовому відрядженні та приймає безпосередню участь у забезпечені заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та території Харківської області. Фактично вказане подання ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт проходження заявником військової служби унеможливлює виконання ним обов`язків опікуна ОСОБА_2 ..
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 742/887/23 та від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив, що фактичне місце проживання заявника є місцем проживання ОСОБА_2 , оскільки з урахуванням обставин проходження ним військової служби та безпосереднього виконання обов`язків за місцем несення служби, є неможливим виконання ним обов`язків опікуна ОСОБА_2 .
Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна орган опікине зможе створити належних побутових умов, не забезпечить доглядом та належним лікуванням ОСОБА_2 , ні на чому не грунтуються. Більш того, в письмовому клопотанні апеляційному суду про допит свідків, яке не було заявлено в суді першої інстанції, заявник вказує, що фактично догляд за ОСОБА_2 виконує його дружина ОСОБА_5 .. 
Зі змісту витягу №233 про зареєстрованих у житловому будинку по АДРЕСА_3 , вбачається, що з ОСОБА_2 зареєстрований її син ОСОБА_3 , проте органом опіки та піклування обставини щодо його фактичного місця проживання не встановлювались, доказів щодо неможливості здійснення саме сином обов`язків опікуна суду не надано.
Твердження апеляційної скарги про те, що фактично ОСОБА_3 проживає в іншому місті, а не зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , не були предметом перевірки суду першої інстанції, суперечать матеріалам справи, власне наданим заявником письмовим доказам. 
    Статтею 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. . Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому такі доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового немає.
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 382-383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича залишити без задоволення. 
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року 

Судді                                                                Є.Є. Мальцева

Л.В.Василишин 

В.М. Луганська