ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року	Львів	Справа № 460/47/25 пров. № А/857/9860/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                               Довгої О.І
                                                                                         Запотічного І.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року (головуючий суддя Недашківська К.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне, у справі №460/47/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
28 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  (далі-Управління) в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №121130004614 від 04.07.2024, про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком на підставі  статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 05.07.1994 по 24.05.1995, з 25.05.2012 по 29.12.2013, 30.12.2013 по 25.02.2014 за Списком №1 та прийняти рішення про призначення пенсії з 07.11.2023 на підставі  статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого  2025 року  позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  №121130004614 від 04.07.2024, про відмову в призначенні дострокової пенсії ОСОБА_1 за віком на підставі  статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 25.05.2012 по 29.12.2013, 30.12.2013 по 25.02.2014 за Списком №1 у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 07.11.2023 про призначення пенсії на підставі  статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Також зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Водночас, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить рішення суду від 11 лютого 2025 року скасувати та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не взято до уваги, що у позивача відсутній необхідний стаж 25 років для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки згідно довідки форми ОК-5, такий стаж становить лише 21 рік 00 місяців та 09 днів, що судом першої інстанції не враховано.
Враховуючи положення   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з   ст.242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої статті 242 КАС України   відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 07.11.2023 звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ в Рівненській області  про призначення дострокової пенсії за Списком №1.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області 13.11.2023 прийнято рішення № 121130004616 про відмову у призначенні пенсії.
Як це  убачається зі змісту вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.03.1989, а саме: 05.07.1994-23.05.1995, оскільки містяться виправлення в номері наказу на прийняття.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/374/24 від 05.04.2024 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №121130004614 від 13.11.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до  ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи в Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 05.07.1994 по 24.05.1995 до  страхового стажу; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії  від 07.11.2023  відповідно до  ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  з урахуванням висновків суду.
На виконання рішення суду Головним управління Пенсійного фонду в Рівненській області за результатами повторного розгляду заяви від 07.11.2023 прийнято рішення про відмову №121130004614 від 04.07.2024 у призначенні пенсії. Відмова аргументована відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи в Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 25.05.2012 по 29.12.2013, з 30.12.2023 по 25.02.20214 за Списком № 1.
Вважаючи протиправною таку відмову відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до  статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються  Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»  (далі - Закон №1788-XII) та  Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 115 Закону №1058-ІV  право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13  статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11  статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої  статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої  статті 10-1 зазначеного Закону  з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Так, як це правильно встановив суд першої інстанції, на момент звернення з заявою призначення дострокової пенсії вік позивача 56 років.
Водночас, щодо доводів апеляційної скарги  про відсутності у позивача необхідного страхового стажу - 25 років для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в  статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим  Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга  статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта  статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у  статті 56 Закону №1788-XII  передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом положень  статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до  статті 62 Закону №1788-XII  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637  затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм, як це правильно зазначив суд першої інстанції, свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Так, у спірному рішенні від 04.07.2024 №121130004614 вказано, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи в Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 25.05.2012 по 29.12.2013, з 30.12.2023 по 25.02.20214 за Списком № 1, оскільки відсутня довідка відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Відповідно до цього Порядку в тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах бо за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У спірному рішенні також зазначено, що страховий стаж визначено  21 рік 10 місяців 28 днів. 
Як це встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи з наданих позивачем  документів, зокрема трудової книжки НОМЕР_1 від 20.03.1989, позивач працював з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 25.05.2012 по 29.12.2013, з 30.12.2013 по 25.02.2014 в Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні  «Азот» на відповідних посадах, що дають йому право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Так, як це встановлено судом апеляційної інстанції з записів у трудовій книжці позивача, період роботи на Сєверодонецькому виробничому об`єднанні «Азот» за спеціальністю слюсар з ремонту рухомого складу (слюсар з ремонту, заправки і зміни клапанів цистерн) залізничного цеху 4 розряду з 16.07.1993 по 20.12.1993 (5 місяців 05 днів).
Період роботи на Сєверодонецькому виробничому об`єднанні «Азот» за спеціальністю слюсар-ремонтник (черговий) цеху конфекціонування 5 розряду з 05.07.1994 по 24.10.1994 (10 місяців 20 днів).
Згідно наказу №124-к від 31.10.1994 за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за списком №1 (згідно наказу №846 від 28.12.1994), про що свідчить запис в трудовій книжці позивача, зокрема між записами 11 та 12.
Період роботи на Сєверодонецькому виробничому об`єднанні «Азот» за спеціальністю апаратник підготовки сировини і відпуску напівфабрикатів продукції відділення полівінілацетатної диспенсії, сировини і готової продукціції цеху виробництва  формаліну, виробництва вінілацетату і формаліну виробництва «Оргсинтез»  4 розряду з 25.05.2012 по 29.12.2013 (1 рік 7 місяців 01 днів).
Згідно наказу №359 від 18.03.2010 за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за списком №1, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача, під записом 22.
Період роботи на Сєверодонецькому виробничому об`єднанні «Азот» за спеціальністю апаратник  оздоблення калієвої та натрієвої селітри цеху виробництва аміачної калієвої та натрієвої селітри  виробництва мінеральних добрив  і кислот 5 розряду з 30.12.2013 по 25.02.2014 (1 місяців 27 днів).
Згідно наказу №281 від 26.03.2010 за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за списком №1, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача, під записом 24.
Водночас, з початку збройної агресії підприємство, на якому працював позивач знищено, а відтак надати якісь додаткові документи в силу об`єктивних факторів, позивач не має, що судом апеляційної інстанції також враховано. 
Суд першої інстанції слушно зазначив, що на момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі -  Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2  Інструкції №58  записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також  Інструкція №162.
Так, аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Також судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників»  відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої  статті 242 КАС України  враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Отже, як це  правильно дійшов висновку суд першої інстанції з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, так само як і те, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, а з врахуванням наявності у позивача має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Водночас, відповідачем до страхового стажу період роботи в Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 05.07.1994 по 24.05.1995 зарахований на виконання судового рішення, про що є покликання у рішенні про відмову від 04.07.2024.
Щодо аргументів апелянта про відсутність необхідного стажу 25 років для призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки згідно довідки форми ОК-5, такий стаж становить лише 21 рік 00 місяців та 09 днів, то такі на переконання суду є надуманими, безпосередньо у спірному рішенні такий Управлінням визнаний як страховий 21 рік 10 місяців 28 днів, а враховуючи відомості довідки Форми ОК-5, то такі сформовані починаючи з 2000 року, водночас згідно записів трудової книжки до трудового стажу враховується: навчання в СПТУ №101– запис 1-2, служба  в рядах Радянської армії – з 04.12.1985 по 23.12.1988 (понад три роки) -  3-4  запис ; 5-6 запис – з 20.03.1989 по 08.07.1993 – праця у Сєвєродонецькому заводі «РЕОМ», а також спірні періоди, проаналізовані судом та інші періоди трудової діяльності до 2000 року, які сумарно становлять понад визначений законом 25 річний стаж.
Відповідно до частини 1  статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  №121130004614 від 04.07.2024 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком на підставі  статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та з метою ефективного захисту прав позивача  необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» з 16.07.1993 по 20.12.1993, з 25.05.2012 по 29.12.2013, 30.12.2013 по 25.02.2014 за Списком №1 у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 07.11.2023 щодо призначення дострокової пенсії.
Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в позові, то в силу приписів ст.308 КАС України таке не є предметом апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 2  статті 6 КАС України  та  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»  передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення  статті 316 КАС України  прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог частково, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями  241,  243,  308,  311,  316,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі №460/47/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний