КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 757/4855/23-ц                         Головуючий у 1 інстанції:  Матійчук Г.О.
        Провадження № 22-ц/824/10355/2025                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 червня 2025 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Кафідової О.В., Оніщука М.І.,
секретар                                        Тіткова І.Ю.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2024 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Матійчук Г.О., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович, про розірвання спадкового договору,-
 
в с т а н о в и в:
 
В лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., про розірвання спадкового договору. Зазначав, що на праві власності йому належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 19 січня 2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено спадковий договір, п. 1 якого передбачено перехід після його смерті права власності на належну йому квартиру до ОСОБА_1 . Пунктом 9 спадкового договору передбачено, що на набувача майна покладаються такі обов`язки:- забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі; - забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; - на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг);- відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні; - поховати відчужувача у разі його смерті. Пунктом 12 спадкового договору передбачено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею розпоряджень відчужувача. Починаючи з 2018 року ОСОБА_1 перестала виконувати умови спадкового договору - не забезпечує його продуктами харчування та необхідним одягом, лікувальними засобами, не готує їжу, не прибирає у квартирі, з березня 2022 року перестала прати його речі, хоча у квартирі наявна пральна машина. Всі продукти харчування, одяг, лікувальні засоби він купував самостійно, а із 2021 року в його забезпеченні допомагає його рідний брат ОСОБА_3 , який також готує йому їжу, пере речі, прибирає у квартирі, фактично виконує усю домашню роботу. Крім цього, ОСОБА_1 не відвідувала його в лікарнях, де він проходив тривале лікування. Відвозив до лікарні, відвідував та привозив продукти харчування, одяг, а також забирав позивача після закінчення лікування його брат ОСОБА_3 .  Посилаючись на те, що ОСОБА_1 перестала виконувати, покладені на неї обов`язки за спадковим договором від 19 січня 2018 року, ОСОБА_2 просив розірвати вказаний спадковий договір.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано спадковий договір від 19 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам щодо сплати нею житлово-комунальних послуг та безпідставно відхилив надані нею докази  щодо оплати інтернету провайдера  «Воля», копій квитанцій та чеків. Свої висновки суд обґрунтовував  тим, що позивач не користується інтернетом, а у наданих квитанціях та чеках не зазначається, що саме купувалось, хто був покупцем та для кого купувались вказані товари. Апелянт зазначає, що інтернетпровайдер «Воля» також надає послуги телебачення, чим завжди користувався позивач. Вона забезпечувала позивача лікувальними засобами згідно рецептів лікарів, що підтверджується копіями квитанцій з 2019 по 2022 рік, які не були спростовані позивачем. Допитані судом свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили, що позивач не міг себе забезпечувати самостійно, серед рідних у нього був тільки брат, який проживає з ним лише з 2022 року, що підтверджує виконання нею умов спадкового договору, а також те, що наприкінці квітня 2022 року вона їздила до Київської міської клінічної лікарні №12 відвідати позивача, де він лежав з переломом стегна. Приблизно з квітня 2022 року позивач почав умисно створювати перешкоди, які фактично унеможливлюють виконання даного договору - не відповідав на телефонні дзвінки, не впускав відповідачку до спірної квартири, не приймав допомогу у вигляді покупки ліків, продуктів харчування, а також відмовлявся від виконання домашніх робіт та ремонту у кімнаті, що було підтверджено у процесі розгляду справи. Також зазначає, що при поданні заперечення на заяву про застосування позовної давності позивач не зазначив з якого моменту почав перериватися строк позовної давності з посиланням на конкретні докази, з урахуванням того, що в позовній заяві зазначено що вона начебто перестала виконувати умови договору з 2018 року.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 березня 2025 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 ,  постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року скасовано, а  справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції.
В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,19 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. і зареєстрований в реєстрі № 118 (а.с. 10-11 т.1).
Відповідно до п.1 спадкового договору визначено, що ОСОБА_2 , який є відчужувачем за цим договором, передає після його смерті у власність ОСОБА_1 , яка є набувачем, належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . 
Пунктом 9 спадкового договору визначено, що за згодою сторін на набувача майна покладено такі обов`язки: 
забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі; 
забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; 
на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг);  
відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні; 
поховати відчужувача у разі його смерті.
В лютому 2023 року ОСОБА_2 порушив питання про розірвання укладеного з ОСОБА_1 спадкового договору від 19 січня 2018 року,  посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 . Колегія суддів з рішенням суду першої інстанції погоджується.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Відповідно до ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Частиною 1 ст. 1308 ЦК України визначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
При цьому відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання укладеного з ОСОБА_1 спадкового договору від 19 січня 2018 року , ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка з 2018 року не забезпечує його продуктами харчування та необхідним одягом, лікувальними засобами, не готує їжу, не прибирає у квартирі, перестала прати його речі із березня 2022 року, хоча у квартирі наявна пральна машина. Також відповідачка не відвідувала його в лікарнях, де він проходив тривале лікування, та у період із березня по листопад кожного року під час перебування на дачі не приїжджала до нього, не привозила йому продукти та ліки.
ОСОБА_1 не надала  суду належних і допустимих доказів на спростування вказаних обставин. Заперечуючи проти позову, вона  надала суду чеки та квитанції про придбання товарів та послуг, але вони не містять даних щодо особи, яка понесла витрати. У наданих відповідачкою письмових доказах відсутня інформація,  які саме ліки та продукти харчування купувалися  ОСОБА_1 для позивача.  До того ж судом  встановлено, що переважна більшість  платежів  була здійснена у період перебування позивача на дачі, куди відповідачка не приїжджала.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 на питання представника ОСОБА_2 пояснила, що в наданих нею квитанціях не вказано, що саме вона купувала, оскільки платежі вона здійснювала шляхом безготівкового розрахунку. Вона не збирала доказів на виконання умов договору, оскільки не очікувала, що ОСОБА_2 буде завертатися до неї з позовом про його розірвання. Відповідачка не змогла точно зазначити, що саме вона купувала для позивача згідно наданих нею платіжних документів. 
Суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які показали, що ОСОБА_2 самостійно займався побутовими справами, готував їжу, купляв продукти харчування, проживаючи не лише в квартирі, а й щорічно на дачі  з весни до осені. Також з їх пояснень убачається, що з початку 2022 року ОСОБА_1 не відвідувала ОСОБА_2 , їжі не готувала, продуктів та ліків не привозила. Свідки показали, що позичали ОСОБА_2 кошти на лікування, які згодом повертав його брат ОСОБА_3 .
На підтвердження підстав для розірвання спадкового договору ОСОБА_2 надав суду копію виписки №2510 із медичної карти, з якої вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №12 у період з 20 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року  у зв`язку з переломом лівого стегна, копію виписки №2998 із медичної карти о, з якої вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №12 у період з 10 травня 2022 року по 17 травня 2022 року з виразкою стравоходу. Також позивач надав суду копію акту про надання Українським стоматологічним центром стоматологічних послуг від 17 листопада 2022 року,  а також копію консультативного висновку спеціаліста лікаря-офтольматолога від 26 грудня 2022 року.
Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона відвідувала ОСОБА_2 та забезпечувала його лікувальними засобами за рецептами лікарів під час його перебування на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №12у період з 20 квітня 2022 року по 06 травня 2022 року  у зв`язку з переломом лівого стегна та у період з 10 травня 2022 року по 17 травня 2022 року з виразкою стравоходу.
В суді першої інстанції, ОСОБА_1 підтвердила, що була обізнана про перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні, але ОСОБА_2 відмовив у прийнятті її допомоги. Разом з тим, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження вказаних обставин. 
Як встановлено судом,  незадовго після початку воєнних дій в Київській області ОСОБА_1 виїхала до м. Південне Одеської області. Посилаючись на виконання умов спадкового договору, відповідачка не зазначила коли саме вона приїжджала до м.Києва.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 та оплату нею житлово-комунальних послуг та послуг провайдера «Воля» по квартирі АДРЕСА_1 , оскільки умовами спадкового договору не передбачено обв`язку набувача оплачувати комунальні послуги та послуги інтернетпровайдера.
Також судом встановлено,   що ОСОБА_1 певний період часу сама проживала у квартирі позивача і споживала там житлово-комунальні послуги.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на неврахування судом свідків   ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та  ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та  ОСОБА_5 фактично лише підтвердили факт проживання відповідачки в квартирі позивача. Про здійснення догляду за ОСОБА_2 свідкам відомо зі слів самої відповідачки. Свідок ОСОБА_4 як свідок судом першої інстанції не допитувалася.
Колегія суддів критично ставиться до доводів відповідачки ОСОБА_1 , що позивач ОСОБА_2 не міг самостійно забезпечувати свої потреби, а його брат почав проживати з ним лише з 2022 року. На думку ОСОБА_1 це свідчить про виконання нею зобов`язань за спадковим договором. 
Наведені відповідачкою доводи не підтверджують виконання нею  в повному обсязі зобов`язань за спадковим договором  -  забезпечення потреб ОСОБА_2 у продуктах харчування, одязі, ліках, відвідуванні його у лікарні під час стаціонарного лікування.  Відповідачка не надала доказів на підтвердження здійснення нею конкретних дій на виконання зобов`язань за спадковим договором, а також на того, що позивач відмовився від прийняття від неї відповідного забезпечення. 
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на пропуск позивачем ОСОБА_2 позовної давності, оскільки порушення договору, з якими позивач пов`язував його розірвання, мали місце впродовж тривалого періоду і до моменту звернення ОСОБА_2 до суду. 
Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 . Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2024 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30  червня 2025 року. 
 
Суддя-доповідач                                                  Шебуєва В.А.
         Судді                                                            Кафідова О.В.
                                                                               Оніщук М.І.