ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції -      Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач - Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2025 року                                                            Справа 640/38461/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:    
Головуючого судді:               Епель О.В.,    
суддів:                              Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,
за участі секретаря           Бродацької І.А.,          
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до                    Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві 
Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції
(м. Київ)

про                    визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

                                          Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 16.12.2021.
В обґрунтування заявлених вимог Позивачка зазначала, що виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрито з порушенням процедури та строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень передбачено окремий порядок пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до примусового виконання, за яким стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.
Суд також врахував, що постанова про стягнення виконавчого збору від 02.04.2020 не оскаржувалась, а на державного виконавця покладено  обов`язок щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.
3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши правове регулювання строків пред?явлення виконавчих документів до виконання, не звернув увагу на те, що в обставинах даної справи державний виконавець у зв?язку із закінченням основного виконавчого провадження мав би винести нову постанову про стягнення виконавчого збору у відповідності до положень ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», що ним не було зроблено.
Також ОСОБА_1 відзначила, що спірна постанова винесена державним виконавцем до реєстрації в матеріалах виконавчого провадження виконавчого документа, хоча закон передбачає зворотній хронологічний порядок вчинення цих дій.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.04.2024 у справі № 420/6811/23.
З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 та від 07.05.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду 
5. У строк, установленій судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. У судове засідання Відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не відомо.
Від представниці Позивачки - адвоката Шаламової О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Порадившись на місці, колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.
7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у     Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/15720/13-ц виданого 04.11.2019 Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 140 704, 21 дол. США та 111 612, 44 грн.
23.03.2020 державним виконавцем Відділу Кривошеею Д.С., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6161973 7 від 23.03.2020.
У зав`язку з викладеним, 02.04.2020 державним виконавцем Відділу Кривошеею Д.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва № 758/15720/13-ц від 22 червня 2021 року замінено сторону стягувана - Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , щодо виконання рішення суду у справі №758/15720/13-ц від 15.06.2016, у зв`язку з чим, державним виконавцем Відділу Кривошеею Д.С. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 61619737.
Оскільки договором № 22.06.2021ПВ від 22.06.2021, складеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1., зобов`язання за виконавчим документом припинено, державним виконавцем Відділу Кривошеею Д.С., керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61619737 від 16.12.2021 відповідно до якої постанова про стягнення виконавчого збору №61619737 від 02.04.2020 підлягає виділенню в окреме виконавче провадження.
16.12.2021 державним виконавцем Відділу Кривошеею Д.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №61619737 від 02.04.2020.
Не погоджуючись із винесеною постановою, Позивачка звернулася до суду з цим позовом.
10. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII    ( далі - Закон №1404-VIII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.    
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).    
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.    
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.    
За частиною другою статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.    
За частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Згідно з пунктом 13 розділу ІХ Інструкції № 512/5 при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. 
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру    виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
За пунктом 8 розділу III Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору    виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
За пунктом 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5 виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією (абзац шостий пункту 2).    
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження (абзац сьомий пункту 2).    
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження (абзац восьмий пункту 2).
Висновки суду апеляційної інстанції.
11. Системний аналіз викладених вище норм дозволяє колегії суддів стверджувати, що державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір.    Водночас якщо виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках «основного» виконавчого провадження, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого Закон № 1404-VIII (частина третя статті 40) передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
12. Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів Апелянтки, колегія суддів зазначає, що питання правомірності відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, які були ухвалені в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення (тобто виконавчого документа, з примусовим виконанням якого пов`язується стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження) у зв`язку з ухваленням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу були предметом розгляду Верховного Суду.
13. Так, Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 у справі № 420/6811/23 констатував, що текстуальний виклад частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII дає підстави вважати, що цей обов`язок державний виконавець має реалізувати шляхом винесення - після постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених Законом № 1404-VIII, - постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не був стягнений в рамках виконавчого провадження за «основним» виконавчим документом) і для примусового виконання цієї постанови відкрити [окреме, інше] виконавче провадження, про що теж ухвалити відповідну постанову.
З погляду колегії суддів Верховного Суду, окреслений алгоритм дій державного виконавця має своє пояснення (сенс), адже під час виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема, судового рішення виконавчий збір може бути стягнений (повністю або частково) та зарахований до Державного бюджету України, що таким чином не дає підстав (передумов) для повторного стягнення з боржника тієї самої суми виконавчого збору за тим самим виконавчим документом після того, як стягувач подав заяву про його повернення.
14. Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів відзначає, що ОСОБА_1. оспорює постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (далі - ВП) № НОМЕР_3     від 16.12.2021 з примусового виконання постанови органу державної виконавчої служби від 02.04.2020 у ВП № 61619737 про стягнення виконавчого збору, яка була ухвалена в рамках основного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/15720/13-ц виданого 04.11.2019 Подільським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 140 704, 21 дол. США та 111 612, 44 грн.
15. Відтак, враховуючи те, що  державний виконавець не виніс постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягала б примусовому виконанню у відповідності до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження №67933351    16.12.2021  не відповідало вимогам Закону № 1404-VIII.
16. Отже, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у цій справі.
17. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
18. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:    неправильне застосування норм матеріального права.
19. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року  - скасуванню, а позов необхідно задовольнити.                                     
20. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України     при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у цій справі у розмірі 681,00 грн згідно квитанції №131 від 24.12.2021 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн згідно платіжної інструкції №408 від 11.03.2025. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судові витрати ОСОБА_1 у загальному розмірі 2043,00(681,00 + 1362,00) грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
У апеляційній скарзі Позивачка також зазначила попередній розрахунок судових витрат, втім клопотання про їх стягнення не заявляла, а тому судові витрати у цій частині апеляційним судом не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329    КАС України, суд,    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року  - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.
Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.12.2021 року про відкриття виконавчого провадження №67933351.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ,    АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(код ЄДРПОУ 34482497, 04208, м. Київ,    пр-т. Гонгадзе, буд.5-Б) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2043,00 (дві тисячі сорок три гривні та нуль копійок) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 09 червня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Епель

Судді:                                                                                 Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                                В.В. Файдюк