ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/3823/24                Головуючий суддя І інстанції Золотоверха О. О.
Провадження № 22-ц/818/1787/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2025 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                 Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 грудня 2024 року, у справі № 636/3823/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 17.12.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 800487511 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 
Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачці було видано кредит в сумі 25090 грн. шляхом перерахування коштів на банківську карту № НОМЕР_1 , що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання, проте, відповідачка порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідачки виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 28466 грн. 08 коп., з яких: 17102 грн. 08 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 11364 грн. 00 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (копія а.с.41-46), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання реєстру прав вимоги; строк дії договору до 28.11.2019. Згідно копії додаткової угоди №19 від 28.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.47), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» підписано додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.48-53), в якому викладені основні умови договору факторингу №28/1118-01, строк дії до 31.12.2021. Згідно копії додаткової угоди №27 від 28.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.53), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2022. Згідно копії реєстру прав вимоги №106 від 04.11.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.54) до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 28466.08 грн. Також до суду надано копію довідки №800487511/ФК від 20.05.2024 (а.с.79), підписану директором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підтвердження відступлення права вимоги за договором 800487511 від 17.12.2019 ТОВ «Таліон плюс».
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (копія а.с.57-61), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання реєстру прав вимоги; строк дії договору до 04.08.2021. Згідно копії додаткової угоди №2 від 03.08.2021 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.62), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2022. Згідно копії додаткової угоди №3 від 30.12.2022 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.63), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2024. Згідно копії реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.64) до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 77044.62 грн.
06.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №02/06102023 (копія а.с.66-68), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання акту приймання-передачі реєстру прав вимоги. Згідно копії реєстру боржників від 06.10.2023 до Договору факторингу №02/06102023 від 06.10.2023 (а.с.69) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 28466.08 грн. Надано до суду також копію акту від 06.10.2203 прийому-передачі реєстру боржників до Договору факторингу №02/06102023 від 06.10.2023 (а.с.70)
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №800487511 (а.с.40), підписного директором ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість відповідача станом на 08.05.2024 не погашена та складає 28466.08 грн. (17102.08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки).
Згідно розрахунку заборгованості, підписаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.55-56), заборгованість відповідача за договором №800487511 від 17.12.2019 складає 28466.08 грн. (17102,08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки; сплачено позичальником на тілом кредиту суму у розмірі 7987.92 грн., за процентами – 13058.81 грн.).
Згідно розрахунку заборгованості, підписаного ТОВ «Таліон плюс» (а.с.65) станом на 31.07.2023 заборгованість відповідача за договором №800487511 від 17.12.2019 складає 28466.08 грн. (17102,08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки).

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Юніт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 800487511 від 17.12.2019 у розмірі 28466 грн. 08 коп., судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивача – адвокат Тараненко А.І. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем були надані належні докази, які містять інформацію щодо предмету доказування та підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором № 800487511 від 17.12.2019 та, відповідно законність позовних вимог.
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності переходу права вимоги за кредитним договором, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження оплати договорів факторингу. Наголошує, що такі договори можуть бути, як оплатними, так і безоплатними. Тоді як, у випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладення додаткових угод до вказаних договорів, які є чинні на сьогодні. 
Посилається на те, що сам лише факт укладення Договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує той факт, що даним договором передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Зазначив, що відповідачем не надано: власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факт передачі права вимоги за договором №800487511 від 17.12.2019, оскільки на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у первісного кредитора не існувало право вимоги до відповідача, позивачем не додано до позовної заяви доказів проведення оплати за договорами факторингу №28/1118-01, №05/0820-01 та 02/06102023 (за відсутності таких, суд не може визнати встановленим факт їх укладеності). 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 17.12.2019 укладено договір №800487511 (копія а.с.20-22), який підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8N2YT2U3. Згідно договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 25090.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у договорі та додатках до нього та Правилах. Строк – 126 днів, процентна ставка – 343.10 % річних від суми кредиту, починаючи з першого дня та до закінчення строку кредитування. Договором також передбачено права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, інші умови. Невід`ємною частиною договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил. Аналогічні істотні умови кредитування зазначені у паспорті споживчого кредиту (а.с.19-20, при цьому суд зазначає, що вказаний документ не містить ознак ні власноручного, ні цифрового підпису позичальника).
Згідно копії графіку платежів – додаток 1 до договору №800487511 (а.с.22) позичальник повинна була вносити щомісячні платежі у сумі 4918.38 грн. з 31.12.2019 по 21.04.2020 включно, загальна сума складає 44265.66 грн. (19175.66 грн. – проценти за користування кредитом, 25090 грн. – тіло кредиту).
До суду надано копію заявки на отримання грошових коштів в кредит від 17.12.2019 (а.с.28), в якій зазначено персональні дані відповідача (ПІБ, № телефону, е-мейл, дата народження, серія і номер паспорта, РНОКПП, адреса, номер банківської картки (неповний), № кредитного договору, дата укладення договору, сума кредиту, строк кредитування), проте суд зазначає, що вказаний документ не містить ознак підпису відповідача (ні власноручного, ні електронного).
Згідно довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.29) відповідач 17.12.2019 о 14:44:36 за номером телефону НОМЕР_2 отримала одноразовий ідентифікатор - 8N2YT2U3. До суду також надано алгоритм дій споживача і ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.30-37).
На підтвердження надання відповідачу коштів до суду надано копію платіжної інструкції від 17.12.2019 (а.с.38) про перерахування 25090.00 грн. на картку 5363-54ХХ-ХХХХ-4254. При цьому суд зазначає, що у вказаному документів відсутній номер документа та підпис уповноваженої особи. Надано до суду і довідку №04/2024 (а.с.39) б/д з АТ КБ «ПриватБанк», підписаний 17.04.2024 за допомогою КЕП, щодо успішного платежу через LiqPay на карти клієнтів, в т.ч. 25090.00 грн. 17.12.2019 на картку № НОМЕР_3 (платіж №1196352200).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (копія а.с.41-46), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання реєстру прав вимоги; строк дії договору до 28.11.2019. Згідно копії додаткової угоди №19 від 28.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.47), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» підписано додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.48-53), в якому викладені основні умови договору факторингу №28/1118-01, строк дії до 31.12.2021. Згідно копії додаткової угоди №27 від 28.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.53), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2022. Згідно копії реєстру прав вимоги №106 від 04.11.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.54) до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 28466.08 грн. Також до суду надано копію довідки №800487511/ФК від 20.05.2024 (а.с.79), підписану директором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підтвердження відступлення права вимоги за договором 800487511 від 17.12.2019 ТОВ «Таліон плюс».
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (копія а.с.57-61), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання реєстру прав вимоги; строк дії договору до 04.08.2021. Згідно копії додаткової угоди №2 від 03.08.2021 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.62), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2022. Згідно копії додаткової угоди №3 від 30.12.2022 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.63), строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2024. Згідно копії реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.64) до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 77044.62 грн.
06.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №02/06102023 (копія а.с.66-68), згідно якого останнім за плату відступлено права грошової вимоги до боржників; право вимоги вважається відступленим у день підписання акту приймання-передачі реєстру прав вимоги. Згідно копії реєстру боржників від 06.10.2023 до Договору факторингу №02/06102023 від 06.10.2023 (а.с.69) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №800487511 від 17.12.2019 у сумі 28466.08 грн. Надано до суду також копію акту від 06.10.2203 прийому-передачі реєстру боржників до Договору факторингу №02/06102023 від 06.10.2023 (а.с.70)
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №800487511 (а.с.40), підписного директором ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість відповідача станом на 08.05.2024 не погашена та складає 28466.08 грн. (17102.08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки).
Згідно розрахунку заборгованості, підписаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.55-56), заборгованість відповідача за договором №800487511 від 17.12.2019 складає 28466.08 грн. (17102,08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки; сплачено позичальником на тілом кредиту суму у розмірі 7987.92 грн., за процентами – 13058.81 грн.).
Згідно розрахунку заборгованості, підписаного ТОВ «Таліон плюс» (а.с.65) станом на 31.07.2023 заборгованість відповідача за договором №800487511 від 17.12.2019 складає 28466.08 грн. (17102,08 грн. – прострочене тіло, 11364.00 грн. – прострочені відсотки).
До суду також надано копію правил надання грошових коштів позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в редакції від 17.09.2019 (а.с.23-27), які не підписано позичальником.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст.634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору.
До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст.634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила, що розміщені на офіційному сайті первісного кредитодавця (https://moneyveo.ua) неодноразово змінювалися самим кредитодавцем, тобто банк міг додати до позовної заяви Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитодавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Правила відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання.
Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду Правила (а.с.23-27), які не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Правила розуміла відповідач та ознайомилася й погодилася з ними, підписуючи Договір, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без її відома.
Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Правил, які відповідно до ст.ст.207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача.
На підставі викладеного суд вважає, що оскільки Правила (а.с.23-27), які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач підписуючи Договір, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без її відома, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 17.12.2019. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у Правилах (а.с.23-27) через недостовірність таких доказів.
Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Юніт Капітал», вказувало, що заборгованість за кредитним договором № 800487511 від 17.12.2019 становить становить – 28466,08 грн., яка складається з наступного: 17102,08 грн. - заборгованість по кредиту; 11364,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відповідно до договору факторингу №28/111801 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 1.5. вказаного договору реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступаються за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору.
Право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3.).
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п. 4.1.).
17.12.2019, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем ОСОБА_1 договір №800487511, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 25090,00 грн.
З обставин справи установлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 17 грудня 2019 року, тобто через рік після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 17 грудня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з відповідачем ОСОБА_1 . 
Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №800487511, оскільки кредитний договір був укладений 17 грудня 2019 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору.
Окрім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту переходу права вимоги до відповідачки за Кредитним договором - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал, а доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставою для задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано належну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» ухвалено обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» -залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 грудня 2024 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 01 липня 2025 року.
Головуючий                                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                                Ю.М.Мальований.

                                                                                       Н.П.Пилипчук.