ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/4629/20
Номер провадження 22-ц/818/1500/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року                 м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в складі судді Поліщук Т. В. по справі № 643/4629/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Скарга мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року у справі № 643/4629/20, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, стягнуто з нього на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн та судовий збір 7387,14 грн, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 856 772,80 грн та судовий збір 12 851,59 грн.
На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 75704558.
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у цій справі постанову Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у частині задоволених позовних вимог Харківської міської ради до нього про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 492 475,70 грн і судового збору скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Вказав, що внаслідок скасування рішення апеляційного суду справа повернулась на стадію апеляційного розгляду, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року втратило чинність на підставі частини 2 статті 273 ЦПК України. Тільки після повторного апеляційного розгляду буде вирішено питання щодо набрання або не набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Крім того, Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2024 року додатково підкреслив, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року втратило чинність, оскільки відмовив йому у задоволенні заяви про зупинення виконання вказаного рішення та зазначив єдиною підставою відмови саме скасування рішення апеляційної інстанції, яке автоматично призвело до втрати чинності рішенням першої інстанції.
25 жовтня 2024 року він звернувся до Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження, однак 04 листопада 2024 року отримав лист в.о. начальника Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01 листопада 2024 року № 212424, яким повідомлено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження.
Вважав, що оскільки Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до нього та передав справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то рішення суду першої інстанції, на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення грошових коштів, втратило чинність. За відсутності рішення про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції допущено неправомірну бездіяльність та грубо порушено його права.
Просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 75704558 на підставі обставин, зазначених у заяві ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження від 25 жовтня 2024 року; зобов`язати уповноваженого державного виконавця Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в передбачений одноденний строк винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 75704558 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
13 листопада 2024 року головним державним виконавцем Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко О.О. подано відзив на скаргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі. Вказала, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 75704558, відкрите 07 серпня 2024 року з примусового виконання виконавчого листа № 643/4629/20 від 25 квітня 2024 року, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн. 25 жовтня 2024 року на електронну адресу Відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з передачею Верховним Судом справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Апеляційним судом призначено справу до розгляду на 05 лютого 2025 року. Отже, наразі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн, на підставі якого видано виконавчий лист № 643/4629/20, є чинним та підлягає примусовому виконанню. Верховним Судом скасовано лише постанову апеляційного суду. Підстави для закінчення виконавчого провадження згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі скасуванням або визнанням нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, відсутні.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при виконанні виконавчого листа, виданого 25 квітня 2024 року на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року у справі № 643/4629/20, зобов`язано державного виконавця Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 . В іншій частині скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що судове рішення суду першої інстанції в цивільній справі № 643/4629/20 на теперішній час не скасоване та не визнано нечинним, а тому закінчення виконавчого провадження № 62422978 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним. Разом з тим, перебування справи на розгляді апеляційного суду є підставою для зупинення виконавчого провадження.
На вказане судове рішення 24 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати в частині відмови йому у задоволенні скарги та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд хоча і визнав бездіяльність державного виконавця неправомірною, однак не конкретизував, в чому саме вона полягає, а також не поклав на державного виконавця конкретне зобов`язання усунути виявлені порушення, обмежившись лише абстрактними твердженнями, що не дозволяє належним чином захистити та поновити його права та інтереси. Висновок суду першої інстанції про те, що судове рішення в цивільній справі № 643/4629/20 на теперішній час не скасоване та/або не визнано нечинним, не відповідає обставинам справи, адже Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до нього та передав справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. З урахуванням скасування рішення апеляційного суду справа не тільки повернулась на стадію апеляційного розгляду, а й рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року втратило чинність на підставі ч. 2 ст. 273 ЦПК України. Апеляційна скарга подана ним 14 травня 2024 року, жодних виконавчих проваджень на той час відкрито не було. Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року додатково підкреслив, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року у справі № 643/4629/20 втратило чинність, оскільки відмовив у задоволенні заяви про зупинення виконання вказаного рішення саме через скасування рішення апеляційної інстанції, яке автоматично призвело до втрати чинності рішенням першої інстанції.
23 січня 2025 року через систему «Електронний суд», а також поштою головним державним виконавцем Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко О.О. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, розглядати скаргу без участі представника Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та прийняти рішення на користь держави.
Відзив мотивовано тим, що за результатами розгляду Верховним Судом касаційної скарги по справі № 643/4629/20 скасовано тільки рішення суду апеляційної інстанції. Заяву про зупинення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року залишено без задоволення. Отже, станом на теперішній час рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн, на підставі якого видано виконавчий лист № 643/4629/20, чинне та підлягає примусовому виконанню. Підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням або визнанням нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню – відсутні. 18 листопада 2024 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 75704558, у зв`язку з тим, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду і призначено справу до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду на 05 лютого 2025 року о 10-40 год.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 червня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи:
ОСОБА_1 отримав в електронному кабінеті 14 січня 2025 року (а.с. 85 том 2).
Харківська міська рада отримала в електронному кабінеті 14 січня 2025 року (а.с. 86 том 2).
Салтівський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримав в електронному кабінеті 14 січня 2025 року (а.с. 87 том 2).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 21 січня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 96-97 том 2).
12 травня 2025 року від представника Салтівський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про проведення розгляду справи без участі заінтересованої особи (т. 2, а.с.92).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року у справі № 643/4629/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 856 772,80 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 62-67 том 1).
На виконання вказаного рішення суду 25 квітня 2024 року видано виконавчий лист № 643/4629/20 (а.с. 139-140 том 1).
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишені без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року залишено без змін (а.с. 49-60 том 1).
07 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75704558 з примусового виконання виконавчого листа № 643/4629/20, виданого 25 квітня 2024 року на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 492 475,70 грн (а.с. 146-147 том 1).
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення відмовлено; касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у частині задоволених позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 492 475,70 грн і судового збору скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 8-47 том 1).
25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 електронною поштою подав на адресу Салтівського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року постанови суду апеляційної інстанції та, як наслідок, втратою чинності рішенням суду першої інстанції (а.с. 69-76, 241-247 том 1).
01 листопада 2024 року Салтівський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав ОСОБА_1 відповідь № 212424 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду першої інстанції не скасовано та є чинним (а.с. 77-80 том 1).
З відомостей з АСВП вбачається, що постановою від 18 листопада 2024 року зупинено виконавче провадження № 75704558 на підставі того, що 28 жовтня 2024 року ухвалою Харківського апеляційного суду по справі № 643/4629/20 (провадження № 22ц/818/4168/24) закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду за апеляційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року в складі судді Мельникової І.Д. за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, призначено справу до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду на 05 лютого 2025 року о 10-40 год.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
За положеннями пунктів 1, 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті  39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Отже, наведеною нормою унормовано питання закінчення виконавчого провадження, зокрема, лише у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ. Будь-яких інших підстав наведена норма не містить.
Як свідчать матеріали справи, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року скасовано або визнано нечинним не було, постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року частково скасовано саме постанову суду апеляційної інстанції від 25 червня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Положення пункту 5 частини 1 статті  39 Закону не наділяють державного виконавця повноваженнями щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у разі перегляду рішення суду в апеляційному порядку. 
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження у порядку, визначеному пунктом 5 частини 1 статті  39 Закону.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №  925/1239/17, де вказав, що у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду рішення суду першої інстанції, на підставі якого було видано накази, не скасовувалось, а повторно переглядалось в апеляційному порядку внаслідок направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав є грубим порушенням права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.
Дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Зокрема, статтею 38  Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Таким чином, отримавши дані про скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виконавець в порядку статті 38 Закону мав повноваження зупинити виконавче провадження до закінчення перегляду справи № 643/4629/20 в апеляційному порядку, про що суд першої інстанції вказав в оскаржуваній ухвалі, та що й було зроблено постановою державного виконавця від 18 листопада 2024 року.
У зв`язку з наведеним вище, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження і зобов`язання його винести таку постанову.
Твердження ОСОБА_1 про те, що рішення у даній справі втратило чинність у зв`язку зі скасуванням постанови Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, колегія суддів вважає помилковим з огляду на те, що виконавчий лист від 25 квітня 2024 року видано не на виконання скасованої постанови апеляційного суду, а на виконання рішення суду першої інстанції, яке не скасовано.
Посилання ОСОБА_1  на те, що Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року додатково підкреслив, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року у справі № 643/4629/20 втратило чинність, оскільки відмовив у задоволенні заяви про зупинення його виконання саме через втрату чинності цим рішенням згідно вимог частини 2 статті 273 ЦПК України у зв`язку зі скасуванням постанови Харківського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у частині задоволених позовних вимог до нього та передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, є помилковими, оскільки постанова Верховного Суду таких висновків не містить, вони ґрунтуються лише на довільному тлумаченні скаржником змісту постанови касаційного суду та чинного законодавства на його власний розсуд.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, колегія суддів також враховує, що наразі за результатами нового апеляційного перегляду справи № 643/4629/20 постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 492 475,70 грн і судового збору залишено без змін.
До того ж, з відомостей з АСВП вбачається, що постановою від 29 квітня 2025 року виконавче провадження № 75704558 закінчено у зв`язку з погашенням заборгованості у повному обсязі.
У частині задоволення вимог скарги ОСОБА_1 учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржували, тож підстав для її перегляду і скасування чи зміни у вказаній частині не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині ухвала суду не оскаржувалась та не переглядалась.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий                                                        Ю.М. Мальований 

Судді                                                                О.В. Маміна 

В.Б. Яцина