ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 червня 2025 року  
м. Київ
 
справа № 332/1495/23
провадження № 61-16250св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач ? Запорізька обласний центр зайнятості,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17 липня 2024 року у складі судді Сінєльнік Р. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 рокуу складі колегії суддів: Гончар М.  С., Кочеткової І. В., Подліянової Г. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Запорізького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 14 січня 2019 року вона була призначена на посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості зайнятості. На виконання наказу Запорізького обласного центру зайнятості від 15 грудня 2022 року № 546-о «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису апарату Запорізького обласного центру зайнятості на 2022 рік», який передбачає скорочення штату працівників, 28 грудня 2022 року їй було вручено попередження про скорочення посади, яку вона обіймала, та про наступне вивільнення після закінчення двох місяців з моменту попередження. Також в отриманому попередженні було зазначено, що у разі з`явлення вакантних посад протягом дії попередження її буде додатково проінформовано. Наказом від 17 лютого 2023 року № 110-к її було звільнено 28 лютого 2023 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. 
Вважає своє звільнення незаконним. Жодної інформації щодо наявних вакантних посад в Запорізькому обласному центрі зайнятості у цей період вона не отримувала. Пізніше вона дізналась про наявність постійної вакантної посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку і про те, що після її звільнення цю посаду було прийнято іншого працівника. Вважає, що згідно з статтями 42, 42-1 КЗпП України як працівник відділу бухгалтерського обліку вона мала переважне право на зарахування на зазначену вакантну посаду, оскільки вона відповідає її кваліфікації та спеціальності бухгалтера, є аналогічною за обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій посаді, з якої її звільнено. Окрім того, вона вже займала зазначену посаду у період з 22 жовтня 2018 року по 13 січня 2019 року.  ЇЇ загальний трудовий стаж на посадах економіста та бухгалтера складає більше 40 років, з яких у Запорізькій обласній службі зайнятості з 01 грудня 2004 року. За час трудової діяльності вона проходила підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідним свідоцтвом, а також неодноразово отримувала заохочення за свою роботу, про що є записи у трудовій книжці. За весь період своєї роботи вона не мала жодного дисциплінарного стягнення. 
З метою захисту своїх порушених прав 15 березня 2023 року вона прийшла на особистий прийом до директора Запорізького обласного центру зайнятості Дуднік І. О., під час якого їй повідомили, що роботи для неї немає. У зв`язку з чим вона цього ж дня вона залишила письмову заяву щодо незаконного звільнення, проте відповіді на неї так і не отримала. Вважає, що такими діями відповідач завдав їй моральної шкоди, адже він, не враховуючи її професійні якості, проігнорував її як небажаного працівника. Незважаючи на багаторічну працю в інтересах організації, відповідач залишив її без роботи, тоді як частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд: 
поновити її на роботі в Запорізькому обласному центрі зайнятості з дати звільнення на посаді провідного бухгалтера; 
стягнути з Запорізького обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день поновлення на роботі;
стягнути з Запорізького обласного центру зайнятості 20 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з метою всебічного, неупередженого проведення процедури реорганізації в Запорізькій обласній службі зайнятості наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 09 грудня 2022 року № 536-к «Про створення комісії з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості та затвердження Положення про комісію з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості» було створено комісію з реорганізації (далі - Комісія). З метою складання об`єктивної оцінки Комісія зробила порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Доказами більш високої продуктивності праці також розглядались: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, порівняльний аналіз про преміювання за високі показники у роботі за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2022 року. Комісією було взято до уваги показники в роботі за січень-листопад 2022 року, а саме: оцінювання якості роботи працівників безпосереднім керівником ? начальником відділу бухгалтерського обліку, пояснення заступника начальника відділу бухгалтерського обліку-заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 , пояснення завідувача сектору розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_3 та щомісячний розмір премії за результатами роботи за 2022 рік. Преміювання працівників здійснювалося в межах фонду оплати праці, щомісячно за результатами роботи у поточному місяці, відповідно до виконання функціональних обов`язків та особистого вкладу в загальні результати роботи. На засіданні комісії було вирішено рекомендувати на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативностю, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій. ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж решта працівників.
Запорізька обласна служба зайнятості складається з регіонального центру зайнятості, його філій та міськрайонних центрів зайнятості. По Запорізькій обласній службі зайнятості звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників 92 особи. З них 79 особам під час проведення попередження не було запропонована інша робота в цій організації у зв`язку з відсутністю вакантних посад. Протягом двох місяців попередження деякі працівники, яким були запропоновані посади, відмовлялись від переведення. Тому, коли з`являлись вакантні посади, вони пропонувались працівникам, які мали відповідну кваліфікацію і досвід роботи з відповідного напрямку. Це були посади кар`єрного радника відділу кар`єрного консультування та консультанта роботодавця відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії. Отже, з моменту ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про наступне вивільнення до моменту її звільнення, а також у день її звільнення, в Запорізькій обласній службі зайнятості були відсутні вакантні посади, які, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи, могли бути їй запропоновані. Таким чином, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав обов`язок з працевлаштування.
Щодо твердження позивача про наявність постійної вакансії провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку суд вказав, що на засіданні комісії 20 грудня 2022 року з визначення кандидатур на вивільнення та залишення на роботі з числа працівників Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, комісія рекомендувала директору Запорізького обласного центру зайнятості запропонувати посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку ? ОСОБА_4 . На базі Запорізького обласного центру зайнятості їй створено робоче місце з 01 квітня 2022 року. ОСОБА_4 : має вищу освіту за кваліфікацією «менеджер-економіст» та досвід роботи у відділі бухгалтерського обліку Гуляйпільського районного центру зайнятості Запорізької області понад 14 років (працювала на посадах: провідного спеціаліста-бухгалтера, начальника відділу бухгалтерського обліку ? головного бухгалтера ). Крім того, з 18 квітня 2022 року на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку. 27 грудня 2022 року ОСОБА_4 було попереджено про скорочення з одночасною пропозицією зазначеної посади, на яку вона погодилась. Інших вакантних посад у відділі бухгалтерського обліку в період реорганізації та у день звільнення ОСОБА_1 не було.
Відхиляючи доводи позивача щодо наявності вакансії, яку раніше зайняла ОСОБА_4 , суд зазначає, що нормами діючого трудового законодавства не передбачена можливість запропонувати вакансію особі, яку попереджають про скорочення, якщо за цією вакансією раніше вже отримана згода на переведення від іншого працівника, оскільки між роботодавцем та працівником, який раніше погодився на переведення на вакантну посаду, фактично сформувались правові відносини щодо погодженої пропозиції, на яку вже запрошено працівника. При цьому між такими працівниками діючим трудовим законодавством не передбачена необхідність проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації та порівняння в показниках роботи, оскільки застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, що обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади (така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17 (провадження № 61-47646св18)). ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перед звільненням займали зовсім різні посади за рівнем та за переліком виконуваних завдань, а на момент вручення ОСОБА_1 попередження про скорочення, яке мало місце 28 грудня 2022 року, ОСОБА_4 вже була зроблена пропозиція про зайняття вакансії, а саме - 27 грудня 2022 року.
Апеляційний суд вказав, що твердження позивача про порушення її трудових прав при звільненні не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив, що при звільненні позивача з роботи відповідач дотримався вимог чинного трудового законодавства та процедури звільнення працівника за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, порядку вивільнення працівників, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України та вимоги статті 42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, оскільки порівняльний аналіз результатів роботи з іншими працівниками показав ознаки праці у ОСОБА_1 з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативностю, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій. Тому ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж решта працівників.
Аргументи учасників справи
У грудні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що в жодному з доданих відповідачем до відзиву документів не міститься інформації про наявність у неї низького рівня кваліфікації. В свою чергу у порівняльному аналізі щодо неї взагалі зазначається інформація щодо рівня працездатності, що не є тотожним за змістом поняттю продуктивності праці. Тобто, на засіданні Комісії 21 грудня 2022 року висновків про її нижчу кваліфікацію та нижчу продуктивність праці (а не працездатність) зроблено не було. Суди зробили помилковий висновок про дотримання відповідачем вимог частини першої статті 42 КЗпП України лише на підставі аналізу рівня її працездатності і не врахували, що відповідачем не зроблено висновку про рівень кваліфікації та рівень продуктивності праці щодо кожного працівника, а також висновку за результатами аналізу цих двох показників.
Відповідачем було застосовано неоднаковий період для проведення порівняння продуктивності праці працівників сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку що є порушенням вимог статті 2-1 КЗпП України, відповідно до якої забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці. Зокрема, порівняльний аналіз (у частині, що стосується продуктивності праці), а також порівняльна таблиця розміру премій містить інформацію лише за 2022 рік (при чому двоє працівників сектору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 працюють на посадах з квітня та червня 2022, а отже період проведення порівняння не є однаковим для всіх працівників), а в службовій записці ОСОБА_7 аналіз продуктивності саме її роботи (в тому числі підрахунок кількості її лікарняних) здійснюється починаючи з 2018 року, навіть за період, коли я вона працювала у Запорізькому районному центрі зайнятості, та аж по 2023 рік (тобто, вже після прийняття рішення про скорочення її з посади).
Висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме статті 2-1 КЗпП України та частини першої статті 42 КЗпП України у подібних правовідносинах відсутній. З метою правильного застосування вимог вказаних норм роботодавцем повинен був визначити рівень кваліфікації та рівень продуктивності праці щодо кожного працівника, а також зробити висновок за результатами аналізу цих двох показників; показники щодо продуктивності праці (якісні та кількісні показники щодо обсягу виконуваної роботи, кількість лікарняних, тривалість відпусток без збереження заробітної плати, кількість дисциплінарних стягнень та заохочень тощо) мають порівнюватися за період, який є однаковим для всіх працівників.
Законодавчо не визначено з якого моменту посада перестає бути вакантною, так само як і не передбачено такої правової категорії як «погоджена пропозиція» щодо працевлаштування на посаді, після чого вона перестає бути вакантною. Згідно з частиною четвертою статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця. Отже, до моменту офіційного працевлаштування (призначення/переведення на посаду) працівника і винесення роботодавцем відповідного наказу ? вона є вакантною. 
У Запорізькій обласній службі зайнятості були наявні вакантні посади, які могли бути їй запропоновані, але першочергово пропонувалися іншим працівникам. Зокрема, посада консультанта роботодавця відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії була запропонована провідному бухгалтеру відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_8 , яку було призначену на цю посаду на підставі наказу від 02 січня 2023 року № 2-к. При чому, ОСОБА_8 пізніше звільнилися з займаної посади відповідно до наказу від 23 січня 2023 року № 68-к і ця посада знову стала вакантною. Оскільки ОСОБА_8 займала посаду провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, яка є тотожною до посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку, яку займала вона, можна зробити висновок, що посади консультанта роботодавця могли бути одночасно запропоновані їй з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду роботи.
Крім того, надані відповідачем суду першої інстанції копії наказів про переведення та звільнення працівників підтверджують те, що в період з 28 грудня 2022 року по 28 лютого 2023 року були наявні та виникали й інші вакантні посади (окрім перелічених), як в існуючих, зокрема, сектор обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку, який не є новоствореним підрозділом та не реорганізовувався, так і в новостворених підрозділах, на яких вона могла б працювати з урахуванням її освіти, кваліфікації і досвіду. Наприклад, на момент вручення їй попередження про наступне вивільнення були наявні вакантні посади: провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку (на яку було переведено начальника відділу активної підтримки безробітних Гуляйпільської районної філії ОСОБА_4 згідно з наказом від 27 лютого 2023 року № 194-к); провідного інспектора з розслідування страхових випадків сектору розслідування страхових випадків відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії (на яку було переведено провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Запорізького міського центру зайнятості ОСОБА_9 згідно з наказом від 02 січня 2023 року № 2-к); провідного документознавця сектору організаційної роботи Запорізької філії (на яку було переведено провідного фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою відділу організаційної роботи та архівної справи Запорізького міського центру зайнятості ОСОБА_10 згідно з наказом від 02 січня 2023 року № 2-к); консультанта роботодавця відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії (на яку було переведено заступника начальника відділу інформаційних систем ОСОБА_11 від 27 лютого 2023 року № 185-к); а також ще 2 посади консультанта роботодавця відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії (на які були переведені провідні фахівці з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Запорізького міського центру зайнятості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 згідно з наказом від 02 січня 2023 року № 2-к) та інші. Крім того, у січні 2023 року ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 звільнилися з займаних посад, відтак вони знову стали вакантними.
Щодо посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку, на яку було переведено ОСОБА_4 , то вона є однорідною до посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку, яку займала вона. Вказана посада відповідала її професії та спеціальності і мала бути запропонована і їй також, тоді як посада, яку займала ОСОБА_4 , не була однорідною до посали провідного бухгалтера і жодних порівнянь щодо кваліфікації та продуктивності праці її та ОСОБА_4 відповідач не проводив.
Вважає, що у разі проведення звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець повинен одночасно запропонувати наявні вакантні посади (а також ті, що виникають) всім працівникам, яким ці посади підходять за відповідною професією, спеціальністю або освітою. При цьому, в разі наявності згоди на переведення на вакантну посаду від декількох працівників, один з яких підлягає скороченню, посада має бути надана тому з них, хто має переважне перед іншими працівниками право на зайняття цієї посади за критеріями, викладеними в статті 42 КЗпП України.
З метою дотримання вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України роботодавець, у разі неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу, виносить наказ про звільнення цього працівника, але не раніше, ніж сплине встановлений КЗпП України двомісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення. Водночас щодо розбіжностей у даті наказі про звільнення та фактичного звільнення, то відповідач пояснив наведене необхідність подання заявки на потребу в коштах для проведення своєчасного розрахунку та про можливість внесення змін до наказів за необхідності.
            У січні 2025 року Запорізький обласний центр зайнятості подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив мотивовано тим, що скорочення в Запорізькій обласній службі зайнятості складало 189 посад, що становить 37 % від загальної чисельності працівників, і безпосередньо у відділі бухгалтерського обліку прийнято рішення про скорочення 2 одиниць. З метою всебічного, неупередженого проведення процедури реорганізації в Запорізькій обласній службі зайнятості було створено Комісію, яка зробила порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншими на залишення на роботі, а саме: стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, результати роботи, дотримання строків і якості виконуваної роботи, ефективність використання робочого часу, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, Правил професійної етики та поведінки працівників, відомості про освіту, підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку безпосереднього керівника щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2022 року. За наслідками проведення відповідного порівняльного аналізу комісією вирішено було рекомендувати на звільнення ОСОБА_1 , яка мала нижчу продуктивність праці, ніж інша частина працівників.
Нормами діючого трудового законодавства не передбачена можливість запропонувати вакансію особі, яку попереджають про скорочення, якщо за цією вакансією раніше вже отримана згода на переведення від іншого працівника, оскільки між роботодавцем та працівником, який раніше погодився на переведення на вакантну посаду, фактично сформувались правові відносини щодо погодженої пропозиції, на яку вже запрошено працівника. Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що вакансією визнається тільки вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. Враховуючи, що ОСОБА_4 була попереджена про скорочення посад раніше - 27 грудня 2022 року, їй було запропоновано посаду, на яку вона погодилась, а тому пропозиція цієї ж посади і проведення додаткового порівняльного аналізу між нею та позивачем, було нелогічним.
У Запорізькій обласній службі зайнятості загалом скорочено 92 особи, з яких 79 особам не було запропонована інша робота у зв`язку з відсутністю вакантних посад. Протягом двох місяців попередження деякі працівники, яким були запропоновані посади, відмовлялись від переведення. Тому, коли з`являлись вакантні посади, вони пропонувались працівникам, які мали відповідну кваліфікацію і досвід роботи з відповідного напрямку. Це були посади кар`єрного радника відділу кар`єрного консультування та консультанта роботодавця відділу взаємодіїз роботодавцями Запорізької філії. Щодо  ОСОБА_9 , яка з 09 січня 2020 року працювала на посаді провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, то під час реорганізації у зв`язку з ліквідацією відділу бухгалтерського обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості 27 грудня 2022 року їй було запропоновано посаду провідного інспектора з розслідування страхових випадків сектору розслідування страхових випадків відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії. Робота із розслідування страхових випадків передбачає регулярні поїздки на підприємства міста Запоріжжя, стресостійкість, моральне та фізичне навантаження. ОСОБА_9 27 грудня 2022 року погодилась на запропоновану посаду. Щодо ОСОБА_10 , яка з 02 липня 2018 року працювала на посаді провідного фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою відділу організаційної роботи та архівної справи Запорізького міського центру зайнятості, то вона під час реорганізації 27 грудня 2022 року погодилась на запропоновану їй посаду провідного документознавця сектору організаційної роботи Запорізької філії, з такими ж посадовими обов`язками, які вона виконувала на попередній посаді. При цьому щодо інших працівників, зазначених позивачем у касаційній скарзі, які погодилися та були призначені на нові посади, а пізніше звільнились з займаних посад, їх вакантні посади пропонувались працівникам, які мали відповідний кваліфікаційний досвід роботи у відповідному напрямку та вищу продуктивність праці.
Наказ Запорізького обласного центру зайнятості «Про звільнення ОСОБА_1 » датований 17 лютого 2023 року, проте датою звільнення є дата 28 лютого 2023 року, що не є порушенням двомісячного строку після попередження про скорочення займаної посади. У переважній більшості випадків дата видання наказу і дата звільнення не збігаються, оскільки роботодавець за таких умов може бути позбавлений можливості виконати свої обов`язки щодо проведення остаточного розрахунку та видачі працівнику трудової книжки в останній день роботи.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі. 
В ухвалі зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, суд не дослідив зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини
Суди встановили, що відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року № 128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», наказу Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року № 129 «Про примірну організаційну структуру» затверджено граничну чисельність структурних підрозділів Запорізької обласної служби зайнятості у кількості 322 одиниці, в тому числі Запорізького обласного центру зайнятості у кількості 83 одиниці. Запорізька обласна служба зайнятості складається з регіонального центру зайнятості, його філій та міськрайонних центрів зайнятості. Взагалі по Запорізькій обласній службі зайнятості чисельність зменшена на 189 одиниць (було 511 одиниць), а по Запорізькому обласному центру зайнятості ? на 21 одиницю (було 104 одиниці).
Директором Державного центру зайнятості затверджено штатний розпис апарату Запорізького обласного центру зайнятості на 2022 рік, а наказом від 15 грудня 2022 року № 546-о «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису апарату Запорізького обласного центру зайнятості на 2022 рік» штатний розпис введено в дію з 15 грудня 2022 року. 
ОСОБА_1 працювала в Запорізькій обласній службі зайнятості 18 років 03 місяці на посадах: з 01 грудня 2004 року по 06 лютого 2011 року ? начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Заводського районного центру зайнятості; з 07 лютого 2011 року по 21 жовтня 2018 року ? начальник відділу бухгалтерського обліку ? головний бухгалтер Запорізького районного центру зайнятості Запорізької області; з 22 жовтня 2018 року по 13 січня 2019 року ? провідний бухгалтер сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості; з 14 січня 2019 року по 28 лютого 2023 року ? провідний бухгалтер сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості.
Наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 09 грудня 2022 року 
№ 536-к «Про створення комісії з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості та затвердження Положення про комісію з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості» створено Комісію.
З метою складання об`єктивної оцінки, комісія зробила порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі: стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, результати роботи, дотримання строків і якості виконуваної роботи, ефективність використання робочого часу, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, Правил професійної етики та поведінки працівників, відомості про освіту, підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку безпосереднього керівника щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт. Доказами більш високої продуктивності праці також розглядались: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, порівняльний аналіз про преміювання за високі показники у роботі за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2022 року. Комісією було взято до уваги показники в роботі за січень-листопад 2022 року, а саме оцінювання якості роботи працівників безпосереднім керівником ? начальником відділу бухгалтерського обліку - головним бухгалтером Запорізького обласного центру зайнятості Голдовською Н. В., пояснення заступника начальника відділу бухгалтерського обліку-заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 , пояснення завідувача сектору розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_3 (додаються) та щомісячний розмір премії за результатами роботи (порівняльна таблиця розміру премії у секторі обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати за 2022 рік додається). Преміювання працівників здійснювалося в межах фонду оплати праці щомісячно за результатами роботи у поточному місяці відповідно до виконання функціональних обов`язків та особистого вкладу в загальні результати роботи.
На засіданні Комісії 21 грудня 2022 року було вирішено рекомендувати на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативностю, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій. ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж решта працівників.
На засіданні комісії 20 грудня 2022 року з визначення кандидатур на вивільнення та залишення на роботі з числа працівників Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, комісія рекомендувала директору центру запропонувати посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості ? ОСОБА_4
На базі Запорізького обласного центру зайнятості їй створено робоче місце з 01 квітня 2022 року. Вона має вищу освіту за кваліфікацією «менеджер-економіст» та досвід роботи у відділі бухгалтерського обліку Гуляйпільського районного центру зайнятості Запорізької області понад 14 років (працювала на посадах: провідного спеціаліста-бухгалтера, головного спеціаліста-бухгалтера ? 3 роки 6 місяців; начальника відділу бухгалтерського обліку-головного бухгалтера ? 10 років 5 місяців). Крім того, наказом від 11 квітня 2022 року № 126-к «Про покладання виконання обов`язків» з 18 квітня 2022 року на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості.
27 грудня 2022 року ОСОБА_4 попереджено про скорочення з одночасною пропозицією зазначеної посади. З пропозицією працівник погодився, про що свідчить заява ОСОБА_4 від 27 грудня 2022 року на переведення з 01 березня 2023 року.
Наказом «Про переведення працівників Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості» від 27 лютого 2023 року № 194-к ОСОБА_4 переведено на посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально - технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості з 01 березня 2023 року.
28 грудня 2022 року начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_14 на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України було письмово попереджено ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості відповідно до наказу від 15 грудня 2022 року № 546-о «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису апарату Запорізького обласного центру зайнятості на 2022 рік».
По Запорізькій обласній службі зайнятості звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності або штату 92 працівники. З них 79 особам під час проведення попередження не запропонована інша робота у зв`язку з відсутністю вакантних посад. 
Наказом директора Запорізького обласного центру зайнятості від 17 лютого 2023 року № 110-к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі попередження від 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 28 лютого 2023 року у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Згідно з довідкою начальника відділу по роботі з персоналом Запорізького обласного центру зайнятості від 12 травня 2023 року станом на 28 грудня 2022 року вакансії в Запорізькій обласній службі зайнятості були відсутні.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).
У частині другій вказаної статті визначений перелік осіб, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі, а в частині третій статті 42 КЗпП України передбачено, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Тлумачення статті 42 КЗпП України дає підстави для висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України, а також якщо це передбачено законодавством України.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частини перша - третя стаття 49-2 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі 
№ 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».
У постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 577/3997/15-ц (провадження № 6-1723цс17), вказано, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2021 року в справі № 756/7222/18 (провадження № 61-5634св21) зазначено, що «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник. Системний аналіз наведених положень КЗпП України дає підстави для висновку, що при звільненні працівників у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, чия посада ліквідується (скорочується), усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новостворених підрозділах».
У постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18 (провадження № 61-2029св21) вказано, що «при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі».
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
У справі, що переглядається:
            суди виходили із того, що: Комісією відповідача 21 грудня 2022 року проведений порівняльний аналіз продуктивності і кваліфікації працівників, у межах вирішення питання щодо скорочення 1 штатної одиниці з 5 одиниць провідних бухгалтерів секторі обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку, а саме щодо переважного права: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 72 - 74); на засіданні Комісії вирішено рекомендувати на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативностю, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій; ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж інші працівники відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості; з моменту попередження про наступне вивільнення (28 грудня 2022 року) та до моменту її звільнення в Запорізькій обласній службі зайнятості були відсутні вакантні посади, які, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи, могли бути їй запропоновані;       
аналіз матеріалів справи свідчить, що: станом на момент попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 працювала на посаді провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості (т. 1, а. с. 16); у відповідний період відповідачем проводились переміщенні на вакантні посади (а. с. 171 - 251); відповідно до звіту про наявність вакансій службовців Запорізького обласного центру зайнятості станом на 28 лютого 2023 року вказано про відсутність вакансій в Запорізькій обласній службі зайнятості, по Запорізькій області - 5 (начальники відділів, зав. секторів);
суди не врахували, що при звільненні працівників у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, чия посада ліквідується (скорочується), усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у інших, новостворених підрозділах; роботодавець є таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом періоду скорочення і які існували на день звільнення;
суди не перевірили причини, з яких позивачу не були запропоновані відповідні вакансії, не з?ясували, чи запропонував відповідач ОСОБА_1 вакантні посади на день її звільнення, у тому числі в інших підрозділах по Запорізькій області. 
Тому передчасними є висновки судів, що відповідачем дотримано порядок вивільнення позивача, передбачений статтею 49-2 КЗпП України.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року скасувати.
Передати справу № 332/1495/23 на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17 липня 2024 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко