П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/12843/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
18 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2023 року, яке набрало законної сили, вказаний позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.02.2023 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.07.2024 № ХЛ59602, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
13.01.2025 до суду надійшла заява позивача в порядку ст. 383 КАС України, у якій остання просила визнати протиправними рішення та дії відповідача, які полягають у неналежному виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі № 120/12843/24, та постановити окрему ухвалу з направленням її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо виконання вказаного судового рішення.
Заява обґрунтовується тим, що на виконання рішення суду від 21.11.2024 у справі № 120/12843/24 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачки згідно з довідкою ТЦК № ХЛ59602 від 12.07.2024, однак не врахував усіх складових доплат до пенсії, а саме надбавки за інвалідність, щомісячної доплати у розмірі 2000 грн відповідно до постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 та індексації пенсії за 2022 та 2023 роки, встановленої постановами КМУ № 118 від 16.02.2022 та № 168 від 24.02.2023.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року у задоволенні заяви про визнання протиправних дій відповідача щодо не виконання рішення суду від 21.11.2023 року відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у рішенн Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2023 року надавался оцінка виключно наявності правових підстав для перерахунку пенсії позивачки на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.07.2024 № ХЛ59602 і суд, задовольняючи частково позовні вимоги, не покладав на пенсійний орган обов`язок одночасно із здійсненням такого перерахунку вчинити інші дії, у тому числі врахувати інші складові пенсії, які, як зазначає позивачка, не були враховані відповідачем під час проведення перерахунку пенсії.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
За змістом ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Ст. 370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
За приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Ч.1 ст.255 КАС України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями  382, 383 КАС України.
Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Поряд з цим, ч.1 ст.2 КАС України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Така позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Так, відповідно до рішенням суду від 21.11.2023 у справі № 120/12843/24 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано здійснити з 01.02.2023 перерахунок пенсії позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.07.2024 № ХЛ59602, з урахуванням раніше виплачених сум.
Факт здійснення відповідачем перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки позивачка не заперечує, але вказує про те, що відповідач, здійснивши перерахунок пенсії, не врахував окремих складових доплат до пенсії.
При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що у відповідному судовому рішення надавался оцінка виключно наявності правових підстав для перерахунку пенсії позивачки на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.07.2024 № ХЛ59602 і суд, задовольняючи частково позовні вимоги, не покладав на пенсійний орган обов`язок одночасно із здійсненням такого перерахунку вчинити інші дії, у тому числі врахувати інші складові пенсії, які, як зазначає позивачки, не були враховані відповідачем під час проведення перерахунку пенсії.
Наразі, заявник не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді справи №120/12843/24 по суті і щодо яких судовим рішенням при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій не наводились відповідні висновки, а тому вирішення порушених питань можливе у спосіб ухвалення рішення суду за наслідком розгляду вимог у порядку позовного провадження.
З вказаного слідує, що позивач фактично не погоджується з перерахунком пенсії, здійсненим на виконання рішення суду у справі №120/12843/24, оцінка правомірності якому не може бути надана судом в рамках розгляду заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що подання заяви в порядку ст.383 КАС України, є крайнім заходом для захисту прав особи, на користь якої ухвалене рішення суду. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.