Ухвала

06 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 759/8320/14
провадження № 61-10116ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича як представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму боргу за кредитним договором від 17 серпня 2007 року                                № 11199260000 станом на 14 липня 2014 року в розмірі 178 003,75 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 081 542,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 127 522,25 доларів США, що за курсом НБУ - 1 491 221,47 грн; заборгованість за процентами - 38 984,91 доларів США, що за курсом НБУ - 455 882,29 грн; пеня за несплачений кредит - 6 889,56 доларів США, що за курсом НБУ - 80 565,22 грн; пеня за несплачені проценти - 4 607,03 доларів США, що за курсом НБУ -                              53 873,75 грн.
 
Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 01 жовтня 2014 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 серпня                   2007 року № 11199260000 в сумі 178 003,75 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України гривні згідно з офіційним курсом НБУ станом                     на 14 липня 2014 року 2 081 542,74 грн, яка складається із: кредитної заборгованості - 127 522,25 доларів США, що в еквівалентно 1 491 221,47 грн; заборгованості за процентами - 38 984,91 доларів США, що еквівалентно 455 882,29 грн; пені за прострочення сплати кредиту - 6 889,56 доларів США, що в еквівалентно 80 565,22 грн; пені за прострочення сплати процентів -                            4 607,03 доларів США, що в еквівалентно 53 873,75 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. В решті позову відмовив.
 
Київський апеляційний суд постановою від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , задовольнив частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року в частині розміру заборгованості змінив, у зв`язку із чим резолютивну частину рішення щодо часткового задоволення позовних вимог виклав у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року                                 № 11199260000 в сумі 144 327,57 доларів США (з яких: заборгованість за кредитом - 127 522,25 доларів США; заборгованість за процентами - 16 805,32 долари США) та пеню на загальну суму 55 122,38 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.»
 
04 серпня 2025 року адвокат Касьяненко Д. Л. як представник ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Адвокат Касьяненко Д. Л. як представник ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що копію постанови суду апеляійної інстанції не було направлено ОСОБА_1 , тому останній звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи 02 липня 2025 року та із заявою про видачу копій рішень суду. Фактичне ознайомлення з матеріалами справи було здійснено 21 липня 2025 року, про що в матеріалах справи наявна відповідна розписка. 
 
Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. Зі спливом строку особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків, визначених у частині третій статті 394 ЦПК України.
 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Як видно з постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва             від 01 жовтня 2014 року звертався представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .                  В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.
 
Наведене виключає наявність випадку для поновлення строку на касаційне оскарження, передбаченого пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України.
 
Крім того, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.
 
Такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 17 квітня              2024 року в справі № 757/45756/21-ц.
 
Ураховуючи наведене, обставини, зазначені адвокатом Касьяненком Д. Л. як представником ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не можна вважати непереборною силою в контексті пункту 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
 
У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник на навів таких обставин.
 
Ураховуючи те, що касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду  м. Києва від 01 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду                    від 07 жовтня 2021 року адвокат Касьяненко Д. Л. як представник ОСОБА_1 подав більше ніж через рік з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення апеляційного суду, випадків для поновлення строку на касаційне оскарження, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України (виникнення обставин непереборної сили або неповідомлення особи, яка подає касаційну скаргу, про розгляд справи), у касаційній скарзі заявником не вказано та не обґрунтовано, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича як представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                          Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов