Єдиний унікальний номер справи № 2-612/2006
Провадження №22-ц/824/7851/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 червня 2025 року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                            Журби С.О., 
суддів                                                 Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря                         Павлової В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського  районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 ,
 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року скаржник звернувся до суду з скаргою на неправомірні дії державного виконавця.
Подану скаргу обґрунтовує тим, що боржником здійснено перерахування грошових коштів після завершення виконавчих проваджень, а отже дії державного виконавця щодо їх перерахування стягувачу є неправомірними.
Враховуючи зазначені обставини просив суд визнати неправомірними дії Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві щодо перерахування стягувачу ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 72 322,50 грн. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та 26 973,00 грн. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, а також зобов`язати Святошинський ВДВС у місті Києві повернути ОСОБА_1 помилково сплачені ним 06.11.2023 року грошові кошти у загальному розмірі 109 625,00 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги на неправомірні дії державного виконавця.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, 07.02.2025 року заявник направив апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи, просив апеляційний суд скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу в повному обсязі, визнати дії державного виконавця неправомірними, витребувати з виконавчої служби матеріали виконавчих проваджень та документи, підтверджуючі перерахування грошових коштів в сумі 109 625, 05 грн.
Станом на день розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У судове засідання, призначене на 05.06.2025 року, сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялась.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:
Судом встановлено, що 04.04.2024 року ОСОБА_1 виготовлено заяву про повернення помилково сплачених коштів у виконавчих провадженнях НОМЕР_1, НОМЕР_2 у загальному розмірі 109625,05 грн. Докази направлення або отримання Святошинським ВДВС у м. Києві вказаної заяви - відсутні.
10.05.2024 р. ОСОБА_1 подано адвокатський запит.
Як вбачається з відповіді Святошинського ВДВС у м.Києві від 21.05.2024 р. №102759 на адвокатський запит ОСОБА_3 , на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №2-612 від 25.09.2006 р.,  виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 26 973,00 грн. 06.11.2023 р. на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти у розмірі 29 870, 30 грн., з яких: 26 973,00 грн. перераховано на рахунок ОСОБА_2 , 2 697, 30 грн. перераховано як виконавчий збір, 200,00 грн. перераховано як витрати виконавчого провадження. 09.11.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення боржником.
Окрім того, як вбачається з вищезазначеної відповіді від 21.05.2024 р., на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2-612 від 13.09.2006 р. виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу. 6.11.2023 р. боржником на депозитний рахунок відділу перераховано грошові кошти у розмірі 79754,75 грн., з яких: 72322,50 грн. перераховано на рахунок ОСОБА_2 , 7232,25 грн. перераховано як виконавчий збір, 200,00 грн. перераховано як витрати виконавчого провадження. 09.11.2023 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення боржником.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , зазначив, що здійснення виконавцем виконавчих дій належало до його компетенції, які він здійснював в межах своїх повноважень та на підставі норм закону. На час звернення до суду зі скаргою, виконавчі провадження завершені. 
 Основним доводом апеляційної скарги було те, що судом першої інстанції зроблено  помилковий висновок, що державний виконавець здійснював дії в межах своїх повноважень та на підставі норм закону, а перерахування коштів скаржником по виконавчим провадженням НОМЕР_1, № НОМЕР_2 мали місце у відкритих виконавчих провадженнях, які закінчені 09.11.2023 року. 
Як убачається з матеріалів справи виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 були закінчені станом на 31.10.2023 року та вказані виконавчі листи повернуті стягувачу, що підтверджується листом від 31.10.2023 року Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).  
Жодних заяв про нове відкриття виконавчих проваджень від ОСОБА_2 після завершення вищезгаданих виконавчих проваджень, тобто після 31.10.2023 року, заново не надходили, виконавчі листи до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до виконання не пред`являлися. Таким чином фактично державний виконавець здійснив перерахунок грошових коштів по вказаним виконавчим провадженням.
Враховуючи вищевикладене, відновлення виконавчих проваджень відбулося з порушенням закону, відтак в цій частині доводи апелянта є обґрунтованими.
Незважаючи на наведене, тим не менш колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до належного висновку про те, що скарга не підлягає до задоволення. 
Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
Як убачається з матеріалів справи, помилково перераховані кошти на рахунок Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції були 06.11.2023 року, а зі скаргою він звернувся до суду лише 08.06.2024 року, тобто строк передбачений ст.449 ЦПК України значно пропущений.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначав про те, що суд першої інстанції неправильно порахував строк звернення зі скаргою, оскільки він спочатку звернувся зі скаргою про повернення помилково перерахованих коштів, а коли отримав відмову в задоволенні вимоги про повернення помилково сплачених коштів, зрозумів, що його права порушені, і тільки тоді звернувся зі скаргою на дії державного  виконавця.
 Вказана позиція апелянта не може бути прийнята судом. Як вбачається зі скарги на неправомірні дії державного виконавця, поданої  08.06.2024 року, скаржник просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо перерахування стягувачу грошових коштів по вищевказаних виконавчих провадженнях та зобов`язати державного виконавця повернути йому помилково сплачені грошові кошти.
Як встановлено в ході розгляду, перерахування спірних коштів державним виконавцем відбулося 08.11.2023 року, тому фактично апелянтом оскаржуються дії, здійснені саме 08.11.2023 року, а не відмову повернути вказані кошти. І про ці дії апелянт не міг не знати, оскільки сам ініціював сплату цих коштів.
Наступне написання заяви про повернення коштів, яке не передбачене жодною вимогою закону, суд розцінює як спробу штучно змінити термін оскарження дій виконавця. У той же час фактично оскаржується дія, здійснена ним в листопаді 2023 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця пропущено, що є підставою для відмови в задоволенні  скарги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги  відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд      
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                              С.О. Журба
 
Судді                                                                                                          Т.О. Писана  
 
                                                                                                                                К.П. Приходько