ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/14479/25
Провадження № 33/820/533/25

       Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Підлісного О.В., потерпілої ОСОБА_1 , її представника – адвоката Хомяка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у  вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124,  частиною 1  статті 130 КУпАП,  та накладено на нього  адміністративне стягнення  у виді  штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави, судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
       За постановою суду 11.05.2025 року о 13 год. 17 хв. водій ОСОБА_2 , в м. Хмельницькому, на перехресті вул. Шевченка – вул. Франка, керував транспортним засобом марки Пежо 408 д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився в закладі охорони здоров`я КНП «ХОЗНПД» ХОР, результат – алкогольне сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, 11.05.2025 року о 13 год. 17 хв. водій ОСОБА_2 , в м. Хмельницькому на перехресті вул. Шевченка – вул. Франка, керуючи транспортним засобом марки Пежо 408 д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Ніссан Ліф д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухалася попереду, в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власники матеріальні збитки, окрім цього водій ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження. 
Даними діями ОСОБА_2 , порушив вимоги пунктів 2.9а, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачені статтею 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суд безпідставно не врахував того, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції запропонували йому проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але у лікарні сама процедура не відповідала вимогам закону. При направленні, на огляд, поліцейськими не було складено акт і не вказані ознаки, які б дали підставу для такого направлення. Вважає, що протокол складений стосовно нього з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, тому він позбавлений доказової сили. Вказує, що копію постанови отримав 09.07.2025, поза межами строку на апеляційне оскарження, тому несвоєчасно подав апеляційну скаргу з поважних причин.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Підлісного О.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посилання на її доводи, потерпілу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Хомяка О.М., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.
Оскільки оскаржувану постанову ОСОБА_2 було отримано лише 09.07.2025, що підтверджується підписом на звороті титульної сторінки справи, тобто по закінченню строку на апеляційне оскарження, тому вважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущений ним з поважних причин і він підлягає поновленню.
У відповідності до  ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Встановлені судом фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_2 правопорушення та правова кваліфікація його дій за ст.124 КУпАП, ним не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши докази, надані управлінням патрульної поліції в Хмельницькій області, прийшов до обґрунтованого  та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В місцевому суді ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні, визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова суду відповідає вимогам  ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційною інстанцією не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.
Відповідно до вимог п.2.9а  ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
        Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 330385 від 14.05.2025 слідує, що 11 травня 2025 року о 13 год. 17 хв. водій ОСОБА_2 , в м. Хмельницькому, на перехресті вул. Шевченка – вул. Франка, керував транспортним засобом марки Пежо 408 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився в закладі охорони здоров`я КНП «ХОЗНПД» ХОР, результат – алкогольне сп`яніння. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України і вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою  з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених  ст.256 КУпАП.
       Окрім того, вина ОСОБА_2 підтверджується і іншими доказами, зокрема даними:
- копії протоколу серії ЕПР1 № 330372 від 14.05.2025 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; 
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 ;
- висновком закладу охорони здоров`я КНП «ХОЗНПД» ХОР, згідно з яким, ОСОБА_2 11.05.2025 року о 16 год. 00 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння.
- відеозаписом.
Зазначені докази є  належними,  допустимими, у  своїй сукупності,  поза розумним сумнівом, підтверджують факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було виписано направлення на проходження огляду та не складено акту огляду відхиляються, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння усіх учасників є обов`язковим при дорожньо-транспортній пригоді, в результаті якої є постраждалі, відтак відсутність направлення чи акту огляду не є істотним порушенням порядку проведення огляду ОСОБА_2 , зважаючи на його обов`язковість. 
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини  ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9 а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.
Суд першої інстанції перевірив фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення та прийшов до правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу вказаного правопорушення, так як він розумів суть висунутого йому обвинувачення та здійснював захист від нього. 
Всі інші доводи, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та захисником в судовому засіданні, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання суду апеляційної інстанції позиція ОСОБА_2 , свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а відповідні твердження апеляційної скарги є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.  
Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_2 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.9 а  ПДР України та вірно кваліфіковані його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладене на ОСОБА_2 стягнення є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 стосовно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду Кулеша Л.М.