ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/15302/24		
Провадження № 22-ц/821/1571/25		
Категорія: 311010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.  
суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Костюкович Федір Феодосійович,
відповідачі:  Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Міська державна лікарня ветеринарної медицини в м. Черкаси, Черкаська районна державна лікарня ветеринарної медицини,
представник ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області – Олійник Оксана Григорівна, представник Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини – адвокат Ремша Дмитро Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року (постановлене під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона до 29.11.2024 працювала на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси.
Наказом начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 25.11.2024 вона звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси. 
Вважає, що наказ №549-ОС від 25.11.2024 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки їй не було запропоновано іншої посади, як на момент вручення попередження про наступне звільнення так і протягом часу до дня звільнення з роботи 29.11.2024. 
Такі дії не відповідають вимогам чинного законодавства щодо реорганізації підприємства з точки зору трудових відносин і самій суті приєднання Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Всі працівники повинні автоматично включатися до штату Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини. 
Встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої, більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. 
Позивачка вказує, що після отримання попередження про наступне звільнення очікувала від роботодавця пропозиції іншої роботи, і якщо їй би запропонували роботу, вона б погодилась на неї, однак з моменту вручення вищевказаного повідомлення ніяких пропозицій від роботодавця не надходило.
В Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини і на даний час є вакантні місця, які могли та повинні були бути запропоновані позивачу.
Також в позовній заяві наведено розрахунок середньоденної заробітної плати, яка становить 529,00 грн .
Враховуючи наведені обставини, позивачка просила суд постановити рішення, яким скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 25.11.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси», поновити її на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м Черкаси або на рівнозначній посаді та стягнути з Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9 522 грн 00 коп., починаючи з 29.11.2024 до прийняття рішення по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що Черкаська районна державна лікарня ветеринарної медицини, як правонаступник Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, виконала свій обов`язок щодо працевлаштування позивача, запропонувала їй вакантні посади у Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини, від яких позивач відмовилась, тому суд дійшов висновку про належним чином виконання відповідачем обов`язків, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, та інших вимог трудового законодавства під час процедури звільнення позивача та відсутність підстав для задоволення позову.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що вказана вимога є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення на роботі, а оскільки в задоволенні основних позовних вимог відмовлено, то похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 17 липня 2025 року, ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку із чим просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, проте не звернуто уваги, що при попередженні про наступне звільнення позивача їй не було запропоновано інші вакантні посади, іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю.
Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №641/1334/24, згідно якої на підставі системного аналізу п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган у разі звільнення працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок під час попередження працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому вакантні посади. Отже, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи, що не було зроблено роботодавцем.
Вказує, що судом встановлено, що на час звільненні по сьогоднішній день є наявні вакансії у Черкаській районній державній ветеринарній лікарні, зокрема посада завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, проте їй письмово не було запропоновано відповідну посаду.
Також факту відмови позивача від будь-якої вакантної посади зафіксовано не було.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 05 серпня 2025 року, представник Головного управління Дерпродспоживслужби в Черкаській області – Олійник О.Г. просить відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи її доводи необгрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги. Оскільки рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року є законним, обгрунтованим і вмотивованим, просить залишити його без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 27 серпня 2025 року, представник Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини-адвокат Ремша Д.С. просить поновити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, як пропущений з поважних причин та відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача за її безпідставністю, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року, як законне і обгрунтоване, просить залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.01.2018 була призначена на посаду начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси.
Відповідно до наказу Голови Держпродспоживслужби №579 від 09.08.2024 «Про припинення діяльності Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси», передбачено припинення діяльності Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси шляхом її приєднання до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини.
26 серпня 2024 року ОСОБА_1 ознайомилася з попередженням про наступне звільнення з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси.
Згідно протоколу виїзної наради Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 24.10.2024, яку проведено у приміщенні міської державної лікарні ветеринарної медицини, ОСОБА_2 – інспектор відділу кадрів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини проінформувала присутніх, зокрема ОСОБА_1 , про те, що станом на 24.10.2024 у Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини є наступні вакантні посади, зокрема – завідувач Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини – 1 посада, ОСОБА_1 .
Підводячи підсумки наради, ОСОБА_3 – начальник Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини наголосила усім присутнім, хто має бажання перейти працювати на рівнозначні посади до Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, можуть написати заяви на переведення і з 01.01.2024, дані працівники будуть зараховані до штату Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини.
Відповідно шість осіб виявили бажання перевестися на вакантні посади, при цьому було прийнято шість заяв на переведення, серед яких заява позивача відсутня.
Оскільки питання порядку денного вичерпано, було прийнято рішення з 01.01.2024 зарахувати до штату Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини шляхом переведення шість осіб відповідно до поданих заяв.
Згідно з наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області «Про звільнення ОСОБА_1 » №549-ОС від 25.11.2024 позивача було звільнено з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси 29.11.2024, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з реорганізацією Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси.
Відповідно до довідки про доходи №128 від 11.12.2024, виданої Міською державною лікарнею ветеринарної медицини в м. Черкаси, дохід ОСОБА_1 за вересень 2024 року становить – 12 479 грн 56 коп за 21 фактично відпрацьований день, за жовтень 2024 року – 9 738 грн 61 коп за 21 фактично відпрацьований день. Всього 22 218 грн 17 коп за 42 фактично відпрацьованих дні. Середньоденна заробітна плата становить 529 грн 00 коп.
Згідно з положенням про Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, затвердженим наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №167 (далі – Положення №167) завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території Черкаської області.
Пунктом 11 Положення №167 визначено, що начальник Головного управління, зокрема здійснює добір кадрів до Головного управління, призначає на посади за погодженням з Головою Держпродспоживслужби керівників самостійних структурних підрозділів Головного управління та звільняє їх з посад, призначає та звільняє з посад інших державних службовців та працівників Головного управління, керівників установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території Черкаської області.
Відповідно до положення про Міську державну лікарню ветеринарної медицини в м. Черкаси, затвердженої наказом Держпродспоживслужби від 23.08.2017 №239, Міська державна лікарня ветеринарної медицини в м. Черкаси відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину» є державною установою ветеринарної медицини, підпорядковується Головному управлінню Держпродспоживслужби в Черкаській області і належить до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Згідно з п. 6 Положення про Міську державну лікарню ветеринарної медицини в м. Черкаси, затвердженої наказом Держпродспоживслужби від 23.08.2017 №239 лікарню очолює начальник, який має вищу освіту відповідного напряму підготовки та стаж роботи на посаді лікаря ветеринарної медицини не менше трьох років. Начальник лікарні призначається на посаду і звільняється з посади начальником Головного управління.
Відповідно до положення про Черкаську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженої наказом Держпродспоживслужби від 31.08.2023 №644, лікарня є правонаступником Городищенської, Кам`янської, Корсунь-Шевченківської, Смілянської, Чигиринської районних державних лікарень ветеринарної медицини та Смілянської міської державної лікарні ветеринарної медицини. До складу Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини входять структурні підрозділи у формі секторів та відділів, а також дільничні лікарні, дільниці, пункти ветеринарної медицини.
Згідно з п. 7 положення про Черкаську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженої наказом Держпродспоживслужби від 31.08.2023 №644 лікарню очолює начальник, який має вищу освіту відповідного напрямку підготовки та стаж роботи на посаді лікаря ветеринарної медицини не менше трьох років. Начальник лікарні призначається на посаду і звільняється з посади начальником Головного управління.
Відповідно до листа начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 31.01.2025 №7-04-23-04/341-25 до сфери управління Держпродспоживслужби на території Черкаської області належать: Золотоніська районна державна лікарня ветеринарної медицини (начальник ОСОБА_4 , призначена на посаду 23.01.2023); Звенигородська районна державна лікарня ветеринарної медицини (начальник Ткаченко Андрій Вікторович, призначений на посаду 13.02.2019); Черкаська районна державна лікарня ветеринарної медицини (начальник Соловей Ганна Володимирівна призначена на посаду 24.01.2023); Уманська районна державна лікарня ветеринарної медицини (начальник Кулакевич Наталія Володимирівна, призначена на посаду 16.08.2012); Звенигородська, Золотоніська, Уманська районні державні лабораторії Держпродспоживслужби реорганізовуються шляхом їх приєднання до Черкаської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби. Повноваження щодо управління справами даних установ передані до відповідних комісій з їх реогранізації.
Також у листі начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області від 31.01.2025 №7-04-23-04/341-25 зазначено, що з дня попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , начальника міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, 26.08.2024 і по даний час відсутні вакантні посади керівників установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території Черкаської області.
Крім того, суду надано штатний розпис Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини на 2024 та 2025 роки, штатний розпис міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси на 2024 рік, та структура на 2024, 2025 роки Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини.
Допитана у судовому засіданні 30.06.2025 у якості свідка ОСОБА_5 показала суду, що вона обіймає посаду лікаря ветеринарної медицини Черкаської раи?онної державної лікарні ветеринарноі? медицини, раніше працювала у Міській державній лікарні ветеринарноі? медицини в м. Черкаси. Як показала ОСОБА_5 , позивач, як начальник Міськоі? державноі? лікарні ветеринарноі? медицини в м. Черкаси та голова комісії з реорганізації Міськоі? державноі? лікарні ветеринарноі? медицини в м. Черкаси напередодні 24.10.2024 повідомила працівників лікарні, що 24.10.2024 відбудеться виїзна нарада із представниками Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини. 24 жовтня 2024 року дійсно відбулась виїзна нарада у приміщенні міської лікарні, на якій уповноважені особи Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини усно пропонували усі вільні посади у Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини. Так на нараді, на якій був присутній увесь колектив міської лікарні, у тому числі і позивач, було оголошено, які є вакантні посади, та хто згоден із запропонованими посадами, після наради може писати заяву на переведення. Також свідок показала суду, що позивачу було запропоновано посаду завідувача Кам`янського відділу, оскільки позивач хотіла рівнозначну посаду. Ті, хто погоджувався із запропонованими посадами, залишились після наради і писали заяви. Чи писала таку заяву позивач, свідку не відомо. За тиждень після наради позивач нагадала усім, що наступного дня знову приїдуть представники районної лікарні. 30 жовтня 2024 року до міської лікарні приїхали представники районної лікарні, які відібрали заяви на наявні вакантні посади. Як показала свідок суду 30.10.2024 міська лікарня припинила діяльність, а з 01.11.2025 свідок вже була зарахована до штату районної лікарні.
Допитана у судовому засіданні 30.06.2025 у якості свідка ОСОБА_6 показала суду, що вона обіймає посаду офіційного ветеринарного лікаря Канівської районної ветеринарної лікарні, раніше працювала у Міській державній лікарні ветеринарноі? медицини в м. Черкаси. 24 жовтня 2024 року у приміщенні міської лікарні відбулась виїзна нарада із представниками Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, на яку було запрошено усіх працівників міської лікарні. Позивач теж була присутня на нараді. На нараді 24.10.2024 у зв`язку з реорганізацією було запропоновано вакантні посади у районній лікарні. Так усно було оголошено, що, зокрема, наявні 3 вакантні посади офіційних ветеринарних лікарів, 2 ветеринарних лікаря, 1 фельдшера, також є посади у Чигирині та Кам`янці. У Чигирині – посада заступника відділу, а у Кам`янці – начальника відділу, яка була запропонована позивачу як рівнозначна посада. Хто погодився, писали заяву на переведення. Хто вів протокол наради та як його оформлювали, свідок не пам`ятає. Через тиждень після наради свідка було ознайомлено із протоколом.
Допитана у судовому засіданні 30.06.2025 у якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що вона працює лікарем ветеринарної медицини Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, раніше працювала у Міській державній лікарні ветеринарноі? медицини в м. Черкаси. 24 жовтня 2024 року у приміщенні міської лікарні відбулась виїзна нарада із представниками Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, на яку було запрошено усіх працівників міської лікарні. Так 24.10.2024 зачитали порядок денний, пояснили з якого приводу усіх зібрали, а саме через реорганізацію міської лікарні. Також як показала свідок ОСОБА_7 , на нараді 24.10.2024 позивачу, яка була присутня на нараді, було запропоновано рівнозначну посаду – начальника Кам`янського відділу. Також було оголошено інші вакантні посади, і сказано, що, хто згоден із запропонованими посадами , хай пише заяви на зарахування до штату районної лікарні, а також повідомили, які документи будуть потрібні для оформлення. До 24.10.2024 посади працівникам міської лікарні не пропонувались, про реорганізацію було повідомлено раніше. Хто вів 24.10.2024 протокол наради свідок не пам`ятає, але хтось із працівників районної лікарні, протокол писали від руки, потім оформили друкованим текстом.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).
Однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.
Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, дотримання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19 (провадження № 61-13999св20), від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19 (провадження № 61-7098св21), від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19 (провадження № 61-10299св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20 (провадження № 61-7496св21) та багатьох інших.
Указане свідчить про сталість судової практики з вирішення подібних спорів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 345/1663/18 (провадження № 61-1072св20) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».
Схожі за своїм контекстом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 331/8965/15-ц, від 25 лютого 2020 року у справі № 310/9675/18.
Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при змінах в організації виробництва і праці є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, а власник буде вважатися таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У даній справі, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки обставини, на які вона посилалася у позовній заяві, не підтвердилися, зокрема щодо того, що позивачу при попередженні про наступне звільнення не було запропоновано інші вакантні посади, іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю, в даному випадку, керівну посаду .
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу було достеменно відомо про всі наявні у Черкаській районній державній ветеринарній лікарні вакансії, яка є правонаступником Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, зокрема про керівну посаду - завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, що стверджується протоколом виїзної наради Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 8 від 24.10.2024, яку проведено у приміщенні міської державної лікарні ветеринарної медицини, що також підтвердили у судовому засіданні свідки, які показали суду, що позивач була присутньою на нараді, під час якої було оголошено усі наявні у Черкаській районній державній ветеринарній лікарні вакансії, проте своєї згоди на переведення позивачка не надала, у зв`язку із чим відповідач мав всі підстави для розірвання із нею трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Свою присутність на виїзній нараді, яка була проведена у приміщенні міської державної лікарні ветеринарної медицини 24.10.2024, позивач не спростувала. 
Крім того, враховуючи, що позивач обіймала керівну посаду, серед вакантних відповідного їй рівня посад, була лише одна – це посада завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, проте, позивач згоди на переведення на вказану посаду не надала.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом встановлено на час звільнення по сьогоднішній день наявність вакансії у Черкаській районній державній ветеринарній лікарні, зокрема, посада завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, однак, позивачці письмово не було запропоновано дану посаду, спростовуються установленими судом обставинами справи, які скаржник в апеляційній скарзі вважала вірно встановленими.
Крім того, позивач протокол виїзної наради Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 8 від 24.10.2024 не оскаржувала, що фактично є письмовим підтвердженням повідомлення позивачки про вакантні посади, зокрема, посади завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини.
Є необгрунтованими посилання скаржника, що факт її відмови від будь-якої вакантної посади зафіксовано не було, оскільки інші працівники, які виявили бажання працювати в Черкаській районній державній лікарні ветеринарної медицини, подали заяви про переведення, проте, позивач заяви на переведення на посаду завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини не подавала та не визнає той факт, що їй було відомо про вакантну посаду завідувача, яка відповідає керівній посаді, на яку вона може претендувати.
Колегія суддів зауважує, що при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Враховуючи, що позивач не скористалась правом на переведення на посаду завідувача Кам`янським відділом організації протиепізоотичних заходів Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини, при відсутності інших вакантних посад керівників установ у Черкаській районній державній ветеринарній лікарні, колегія суддів не вбачає порушення норм трудового законодавства України відносно позивача і суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що відповідач належним чином виконав обов`язки, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, та інші вимоги трудового законодавства під час процедури звільнення позивача.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов також до правильного висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому не підлягає задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Черкаси, Черкаської районної державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                         О.М. Новіков
       
                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 29 серпня 2025 року/