ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 607/17822/23
провадження № 61-6651св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року у складі судді Позняка В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 
2025 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Гірського Б. О., Костіва О. З., і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1.           У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю та поділ майна подружжя.
2.           На обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 1995 року по 2023 рік, за час якого вони придбавали нерухоме та рухоме майно. Зазначала, що квартира за адресою: кв. АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,26 га, кадастровий № 6125286900:01:001:2672, та транспортні засоби Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2009 року випуску, Renault Trafic, 
2012 року випуску, Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2012 року випуску, набуті нею з відповідачем за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. 
3.           Крім цього, у період перебування у шлюбі за її особисті кошти також придбано незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 750,0 кв. м кадастровий                                                     № 6125286900:02:001:2217, у зв`язку з чим воно це майно є її особистою власністю.
4.           Беручи до уваги наведене та враховуючи уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: 
-                     визнати за нею право особистої власності на земельну ділянку площею 750,0 кв. м, кадастровий № 6125286900:02:001:2217 та майнові права на об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати її забудовником добудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за нею право на завершення будівництва та здачу об`єкта в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 
-                     здійснити поділ спільного майна, визнавши за нею права власності на:                1/2 частку квартири загальною площею 58,6 кв. м, за адресою: кв. АДРЕСА_1 ; 1/2 земельної ділянки цільового призначення: землі промислового транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,26 га, кадастровий № 6125286900:01:001:2672, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; 
-                     поділити транспортні засоби, які є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 , шляхом: припинення її частки у праві власності на 1/2 частину автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2009 року випуску, об`єм двигуна 
2143 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнувши на її користь грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу, а саме в сумі 201 315,00 грн; припинення її частки у праві власності на 1/2 частину автомобіля Renault Trafic, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1995 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу, а саме в сумі 171 925,00 грн; припинення її частки у праві власності на                     1/2 частину автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості транспортного засобу, а саме в сумі 257 635,00 грн. 
5.           У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до  ОСОБА_1  про поділ майна подружжя.
6.           Зазначав, що окрім майна, зазначеного ОСОБА_1 у первісному позові, за час шлюбу ними також було придбано автомобілі Mercedes Benz Sprinter, 
2005 року випуску, кузов НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2686 см куб, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , дата реєстрації 17 лютого 2009 року, вартістю 216 700,00 грн, та Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб, кузов НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 323 275,00 грн, які відчужені ОСОБА_1 без його згоди.
7.           Додатково посилався на те, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка під ним є спільною сумісною власністю сторін, а не особистою власністю колишньої дружини, оскільки вони його збудували за час шлюбу за спільні кошти.
8.           З огляду на наведене та враховуючи уточнення позовних вимог 
ОСОБА_2 просив суд: 
стягнути на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля Mercedes Benz Sprinter, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2686 см куб, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , дата реєстрації 17 лютого 2009 року, в розмірі 216 700,00 грн, автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб, кузов НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , в розмірі 323 275,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9.           Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки 
від 03 березня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
10.        Поділено майно подружжя, яке нажите за час шлюбу. 
11.        Виділено за рахунок спільної сумісної власності подружжя таке майно ОСОБА_1 : 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальною площею 260 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд) кадастровий № 6125286900020012217, яка розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, загальною площею 750 кв. м; квартиру АДРЕСА_1 .
12.        Залишено у власності ОСОБА_2 за рахунок спільної сумісної власності подружжя таке майно: 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 загальною площею 260 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд) кадастровий 
№ 6125286900020012217, яка розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, загальною площею 750 кв. м; земельну ділянку цільового призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кадастровий 
№ 6125286900:01:001:2672, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради, загальною площею 0,26 га; колісний транспортний засіб 
Mercedes Benz Sprinter 316 CDI Combi, 2012 року випуску, номерний знак                                    НОМЕР_8 . 
13.        Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 126 162,00 грн компенсації частки у спільному майні подружжя. 
14.        У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
15.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не спростовано презумпцію спільності права власності сторін на незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку, не надано доказів, які б підтверджували купівлю вказаного майна за її особисті кошти, більш того, таке майно набувалося ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_1 у спільну сумісну власність подружжя.
16.        Визначивши загальну вартість майна, нажитого сторонами за час шлюбу, відчуження позивачкою транспортного засобу без згоди відповідача, враховуючи положення статті 71 Сімейного кодексу України, принцип процесуальної економії, а також використання ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,26 га, кадастровий № 6125286900:01:001:2672 для ведення підприємницької діяльності, суд першої інстанції поділив спільне майно подружжя та стягнув з 
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
17.        Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року залишено без змін.
18.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо не спростування позивачкою презумпції спільності права власності подружжя, а також відсутності підстав для відступу від рівності їх часток при поділі спільного майна. Вартість майна визначена на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, з врахуванням реального технічного стану. Дарування позивачкою без згоди відповідача їх спільного автомобіля дочці сторін, яка є повнолітньою та має власну сім`ю, обґрунтовано не було визнано судом першої інстанції таким, що вчинене в інтересах сім`ї.
19.        Додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Узагальнені доводи касаційної скарги
20.        25 травня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Ороновська О. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року щодо поділу частини майна подружжя, ухвалити нове судове рішення про задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі.
21.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду  від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про надання рецензії на висновок експерта ОСОБА_3 від 27 лютого 2024 року № 18/24 (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
22.     Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спірний будинок та земельна ділянка придбавалися за її особисті кошти, які акумулювала сама вона за рахунок заробітної плати, заощаджень та допомоги батьків і брата. Більш того у 2011-2015 роках лише вона витрачала кошти на завершення будівництва спірного будинку, його оздоблення. Будь-які докази щодо отримання відповідачем доходу від підприємницької діяльності, або якогось іншого останнім не надано. Акцентує увагу на збільшенні вартості спірного будинку та наявності підстав для відступу від рівності часток подружжя у ньому.
23.     Також посилається на те, що судами попередніх інстанцій було неправильно визначено вартість автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не звернуто належної уваги на неточності у висновку експерта ОСОБА_3 та безпідставно відмовлено у задоволенні її клопотання про необхідність його рецензії. 
24.     Акцентує увагу на тому, що транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , подарований їх спільній дочці, фактично перебуває у користуванні відповідача. Розпорядження зазначеним рухомим майном було здійснено в інтересах сім`ї, відповідач договір дарування не оскаржував.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25.        Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
26.        Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 607/17822/23, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ороновська О. М., про зупинення виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року до закінчення касаційного провадження.
27.        04 липня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.        Сторони з 12 липня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2023 року у справі № 607/9518/23.
29.        У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30.        За час шлюбу сторони набули у власність рухоме та нерухоме майно:
30.1. земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд) кадастровий № 6125286900:02:001:2217, яка розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, загальною площею 750 кв. м та розміщений на ній незавершений будівництвом житловий будинок 
по АДРЕСА_2 , загальною площею 260 кв. м.
Зазначене нерухоме майно придбане на підставі договорів купівлі-продажу 
від 04 лютого 2011 року, які посвідчені приватним нотаріусом міського нотаріального округу Денисюком І. Л.
Згідно з пунктом 8 договору купівлі-продажу житлового будинку та пунктом 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2011 року, на момент укладення цих договорів покупець ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , житловий будинок та земельна ділянка набуваються за її згодою у спільну сумісну власність подружжя, про що нотаріусу подано відповідні заяви ОСОБА_1 , справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Денисюком І. П.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 серпня 2024 року №226/227/24-22 ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по 
АДРЕСА_2 станом на день огляду об`єкта дослідження становить 100 %. Враховуючи нормативну базу, об`ємно-планувальне та конструктивне рішення житлового будинку, його технічний стан, рівень комфорту, площу будинку, поділ в натурі житлового будинку по АДРЕСА_2 на два об`єкти відповідно до часток позивачки та відповідача для окремого проживання з влаштуванням існуючого рівня комфорту, влаштуванням окремих входів є технічно можливим. Ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по 
АДРЕСА_2 , визначена порівняльним підходом, станом на день дослідження становить 4 874 740,00 грн. Ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_2 , визначена порівняльним підходом, станом на день дослідження становить 4 422 852,00 грн, земельної ділянки, площею 7,5 соток становить 638 945,00 грн;
30.2. квартиру 
АДРЕСА_1 та була придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу                     Іваненко О. С. 29 жовтня 2003 року.
В подальшому квартира була перепланована, її загальна площа становить 
58,9 кв. м, житлова - 24,0 кв. м.
Відповідно до висновку про вартість майна СОД ФОП ОСОБА_5 станом на 24 листопада 2021 року, вартість квартири становить 822 392,00 грн.
30.3. земельну ділянку цільового призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кадастровий 
№ 6125286900:01:001:2672, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради загальною площею 0,26 га, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н. В. 31 травня 2016 року.
Відповідно до висновку про вартість майна СОД ФОП ОСОБА_5 станом на 24 листопада 2021 року вартість земельної ділянки становить 811 200,00 грн.
30.4. автомобіль Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 29 травня 2020 року.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_3 від 03 грудня 2021 року № 395/21 середня вартість транспортного засобу на день проведення експертизи становить 402 630,00 грн.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 від 26 листопада 2024 року 
№ 7869 середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 26 листопада                     2024 року становить 604 763,00 грн.
30.5. автомобіль Renault Trafic, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1995 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за 
ОСОБА_2 31 травня 2019 року.
Автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2023 року був проданий ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку експерта Мазура М. С. від 03 грудня 2021 року №393/21 середня вартість транспортного засобу на день проведення експертизи становить 343 850,00 грн.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 від 26 листопада 2024 року 
№ 7870 середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 26 листопада 
2024 року становить 473 469,00 грн; 
30.6. автомобіль Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 19 червня 2019 року.
Відповідно до висновку експерта Мазура М. С. від 03 грудня 2021 року № 394/21 середня вартість вказаного транспортного засобу на день проведення експертизи становить 515 270,00 грн.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_3 від 27 лютого 2024 року № 18/24 ринкова вартість автомобіля на час проведення експертизи при зовнішньому обстеженні приймається рівною 320 370,00 грн.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 від 26 листопада 2024 року 
№ 7868 середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 26 листопада 
2024 року становить 729 884,00 грн.
30.7. автомобіль Mercedes Benz Sprinter, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2686 см куб, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , дата реєстрації за ОСОБА_1 13 березня 2012 року.
Відповідно до висновку експерта Мазура М. С. від 09 січня 2024 року № 1/24 середня вартість транспортного засобу на 26 серпня 2023 року становить 433 400,00 грн.
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 від 26 листопада 2024 року 
№ 7871 середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 26 листопада 
2024 року становить 474 218,00 грн.
30.8. автомобіль Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2143 см куб, кузов НОМЕР_6 , державний реєстраційний 
номер НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_1 19 грудня 2018 року.
Зазначений автомобіль 05 лютого 2022 року був перереєстрований на               ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05 лютого 2022 року. ОСОБА_2 звертався до органів поліції з приводу того, що ОСОБА_1 без його відома відчужує автомобіль.
Відповідно до висновку експерта Мазура М. С. від 09 січня 2024 року №2/24 середня вартість транспортного засобу на 19 січня 2023 року становить 646 550,00 грн.
Відповідно до висновку експерта Федотова Ф. В. від 26 листопада 2024 року 
№ 7872 середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 26 листопада 
2024 року становить 660 868,00 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
31.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
32.        Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
33.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34.        Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
35.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
36.        Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
37.        Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
38.        Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
39.        Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності права власності подружжя на придбане у шлюбі майно, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
40.        Аналогічну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу було закріплено і у статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час набуття права власності на спірну квартиру.
41.        Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.
42.        Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
43.        Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
44.        У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
45.        Встановивши перелік спірного майна, яке було набуто сторонами у період зареєстрованого шлюбу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі зібраних у справі доказів визначив загальну вартість спільного сумісного майна подружжя, розмір ідеальної частки кожного з них у ньому та врахувавши можливість поділу такого майна, фактичне користування ним, а також відчуження його частини сторонами без згоди іншого з подружжя, достатньо обґрунтовано визначив порядок поділу спільного сумісного майна подружжя між сторонами.
46.        Фактично доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження та згідно з положеннями частини першої статті 400 ЦПК України становлять межі розгляду справи судом касаційної інстанції, стосуються незгоди з визнанням незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, спільною сумісною власністю подружжя, з посиланням на їх придбання за особисті кошти позивачки, необхідністю відступу від рівності часток права власності у ньому у разі його поділу, а також відсутності підстав для врахування при поділі спільного сумісного майна подружжя автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , відчуженого на користь їх дочки в інтересах сім`ї, та неправильно визначеної вартості автомобіля 
Mercedes Benz Sprinter 316 NGT, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .
47.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що незакінчений будівництвом житловий будинок, готовність якого на момент набуття становила 70 %, а наразі складає 100 %, та земельна ділянка, на якій він розташований, набувалися ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 лютого 2011 року. Згідно з пунктом 8 договору купівлі-продажу житлового будинку та пунктом 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки, покупець набуває зазначене нерухоме майно у спільну сумісну власність, про що нотаріусу надано відповідні нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_1 .
48.        В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 викладено правовий висновок, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.
49.        Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.
50.        Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.
51.        Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.
52.        У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.
53.        Встановивши, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, були набуті відповідачем під час зареєстрованого шлюбу на підставі договорів купівлі-продажу, укладених за нотаріально посвідченої згоди позивачки щодо його набуття у спільну сумісну власність подружжя, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про їх набуття позивачкою в особисту приватну власність.
54.        Посилання заявниці на необхідність відступу від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні були предметом оцінки судів попередніх інстанцій, які дійшли правильного висновку про їх необґрунтованість.
55.        Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
56.        За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
57.        Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 надав роз`яснення щодо підстав для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно. Зокрема, зазначено, що обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).
58.        Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - орієнтовний перелік обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Про недобросовісність одного із подружжя може свідчити, зокрема, приховання певних речей, передання їх на зберігання родичам, продаж спільного майна без згоди другого з подружжя.
59.        Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).
60.        Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, з яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати.
61.             Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
62.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
63.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
64.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
65.        Суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосування, та, надавши обґрунтовану правову оцінку поданим у справі доказам у їх сукупності, дійшли достатнім чином мотивованого висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя з урахуванням рівності часток кожного з них.
66.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
67.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
68.        Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за обставин цієї справи, відчуження позивачкою спірного автомобіля Mercedes Benz Sprinter 316 CDI, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_4 , яка має власну сім'ю та проживає окремо від сторін, не може бути оцінене, як таке, що здійснено в інтересах сім'ї. Судами було правильно враховано, що таке відчуження було здійснено позивачкою без згоди відповідача, який з пояснень сторін безпосередньо користується таким транспортним засобом. Більш того, зазначені дії позивачка вчинила після виникнення спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя (справа 
№ 607/22514/21).
69.        Вартість автомобіля Mercedes Benz Sprinter316 NGT, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , була визначена судами попередніх інстанцій з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, а також з дотриманням критеріїв правової оцінки поданих сторонами доказів.
70.        В матеріалах справи наявні три висновки експертів щодо визначення вартості зазначеного автомобіля, два з яких було надано без огляду автомобіля, судом було здійснено допит експерта, який з урахуванням усіх зауважень позивачки надав письмові пояснення та додатковий висновок експерта № 18/24 від 11 листопада 2024 року.
71.        Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
72.        Як суд першої, так і суд апеляційної інстанції надали мотивовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які подані сторонами на підтвердження вартості автомобіля Mercedes Benz Sprinter316 NGT, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та дійшли мотивованого висновку про надання переваги висновку експерта, який був підготовлений з урахуванням безпосереднього огляду транспортного засобу.
73.        Правом на подання рецензії на зазначений звіт експерта позивачка не скористалася, а подане нею клопотання про направлення такого висновку до Львівського НДЕКЦ МВС України з метою отримання роз'яснень, з урахуванням наявності у матеріалах справи ще двох висновків експертів щодо визначення вартості спірного автомобіля, а також надання експертом пояснень і доповнень по суті заданих запитань щодо результатів проведеної ним експертизи, було цілком обґрунтовано відхилено судом першої інстанції.
74.        Крім того, Верховний Суд уже зауважував, що рецензія не є повторною чи додатковою експертизою, у ній не оцінюються докази, це прерогатива суду (постанова Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 922/2216/18).
75.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
76.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскарженій частині, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
77.        Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
78.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
79.        З урахуванням доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ороновська О. М., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених                  статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій.
80.        Додаткове судове рішення суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в касаційному порядку сторонами не оскаржувалося, а тому суд касаційної інстанції не перевіряє порядок розподілу судових витрат у справі. Разом з тим витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна, залишити без задоволення.
2.           Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 22 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 24 квітня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       Є. В. Синельников
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
                                                                                                В. В. Шипович