УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2025 року
м. Київ
справа № 592/19683/23
провадження № 51-2106ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року 
у кримінальному провадженні № 12023205520001024 щодо 
ОСОБА_5 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новосуханівка Сумського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2024 року ОСОБА_5  визнано винуватим і засуджено до покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Вирішено питання щодо цивільного позову у кримінальному провадженні.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 вересня 2023 року приблизно о 19:00 поблизу паркану домогосподарства АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , реалізуючи умисел, спрямований на спричинення шкоди здоров`ю потерпілої, умисно пластиковим відром, яке тримав у правій руці, завдав один удар їй у голову, спричинивши останній легке тілесне ушкодження, що потягнуло за собою короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування вказаних вимог ставить під сумнів висновки суду першої інстанції 
про доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, про що він зазначав і 
в апеляційній скарзі, доводи якої суд апеляційної інстанції в порушення вимог 
ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) залишив 
поза увагою та обґрунтованих відповідей на них не надав. Також зауважує, 
що обвинувачений просив суд апеляційної інстанції повторно дослідити докази, однак у задоволенні цього клопотання йому було відмовлено.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, 
а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 2 ст. 125 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів 
ст. 94 КПК.
Засуджений ОСОБА_6 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та повідомив, що відром удару не завдавав, а коли лив воду з відра на потерпілу, вона на місці не стояла, звуків ніяких не було, навпаки - це йому прилетіло у груди каміння, з огляду на що була викликана швидка і він поїхав у лікарню.
Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання:
- потерпілої ОСОБА_7 , яка детально описала суду обставини завдання їй ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
При цьому суд зауважив, що під час судового розгляду і потерпіла, і обвинувачений вказували на наявність між ними конфлікту, який розпочався до 19 вересня 2023 року; показання потерпілої узгоджуються з сукупністю інших досліджених доказів, 
є послідовними, тому суд не має підстав не довіряти їм;
- свідка ОСОБА_8 , яка стала очевидцем вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , показала суду, що бачила, як напівбоком з вулиці стояла ОСОБА_7 , яка активно жестикулювала, за парканом - чоловік, вони щось з`ясовували; бачила, 
як чоловік раз чи два лив воду з відра, в ці моменти ОСОБА_7 відходила від паркану; чоловік махав відром перед обличчям потерпілої, його рука була над парканом; бачила один удар дном відра в обличчя потерпілої (по носу), яка після цього руками прикрила своє обличчя;
Як вказав суд, свідок назвала колір одягу на учасниках конфлікту, обстановку, її показання є досить детальними, тому доводи сторони захисту про недостовірність показань цього свідка суд вважав необґрунтованими;
- свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила, що 19 вересня 2023 року прийшла набрати картоплю до куми - потерпілої ОСОБА_7 і невдовзі почула сварку між жінкою і чоловіком, які кричали; через щілину в паркані побачила, як обвинувачений відром замахнувся і зверху по голові вдарив потерпілу, яка була за парканом; після цього свідок побігла на допомогу, потерпіла трималася однією рукою за ніс, текла кров, іншою - за телефон; ОСОБА_7 підтвердила їй, що це обвинувачений її вдарив;
- свідка ОСОБА_11 , яка засвідчила суду, що потерпіла - мати її хлопця, в будинку якого вона з серпня 2023 року проживає; у день вчинення кримінального правопорушення вона сиділа у дворі, де також була подруга потерпілої - ОСОБА_12 , яка біля будинку набирала картоплю; чула сварку, а потім слова ОСОБА_7 - чи не соромно бити жінку військового; ОСОБА_12 бачила через отвір в паркані їх домоволодіння, 
як обвинувачений вдарив потерпілу; ОСОБА_7 повернулась у двір в мокрій футболці, сказала, що сусід вдарив по носу, текла кров; у ОСОБА_7 розпух ніс, була запечена кров на носі після того, як та умилася; 
- свідка ОСОБА_13 , яка є сусідкою обвинуваченого і потерпілої (прохід до її двору межує з їх земельними ділянками) та яка показала, що сусід ОСОБА_6 вже років 5 палить пляшки і випалює дроти, від чого стоїть неприємний запах та неможливо нормально дихати, через що у неї з обвинуваченим виник конфлікт ще у 2020 році, після чого вона перестала з ним спілкувалися; 17 вересня 2023 року був дим, дихати було нічим, був запах паленого пластику і резини, на що дружина обвинуваченого сказала, що то вона палила папір, а чоловік підкинув дрова; але дрова мають не такий запах, тому вона зателефонувала Рєзніковій, яка знала спеціальний номер в поліцію з цього питання, і повідомила про запах; 19 вересня 2023 року о 18:12 їй зателефонувала потерпіла, яка розказала, що у неї з ОСОБА_6 стався конфлікт, оскільки вона хотіла поговорити з ним, а він вдарив її відром по обличчю (по носу); зайшовши у двір потерпілої, свідок побачила ОСОБА_7 , на якій була мокра футболка, справа біля ока 
її обличчя було червоне, ніс був здвинутий убік в ліву сторону; на подвір`ї була поліція, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 
Також суд допитав:
- свідка ОСОБА_15 - дружину обвинуваченого, яка пояснила, що 17 вересня 
2023 року вона у мангалі палила туалетний папір, а потерпіла почала телефонувати
їй та чоловіку і висловлювати претензії, що нічим дихати, при цьому кричала; коли 
19 вересня 2023 року чоловік з донькою поверталися додому, ОСОБА_7 поливала клумбу навпроти її будинку, кинулася до них, почала знімати на відео, кричала на її чоловіка, ображала його; спочатку чоловік вилив воду на неї з розведеним добривом із білої непрозорої пляшки, відкрутивши кришку, а потім взяв відерце і 
з нього почав лити воду на потерпілу через паркан; ОСОБА_7 в цей час перебувала за парканом і ухилялася від води; потім Рєзнікова через паркан кинула каменюкою, попала в чоловіка, після чого свідок викликала швидку; не бачила, щоб чоловік ударив потерпілу; під час спілкування задовго до цих подій, ОСОБА_7 демонструвала знімок, що в неї зламаний ніс, і говорила про необхідність операції;
- свідка ОСОБА_17 , яка проживає у будинку навпроти через дорогу від ОСОБА_5 та яка пояснила, що 19 вересня 2023 року, коли вона була у палісаднику, почула як голосно розмовляють на підвищених тонах, ОСОБА_7 , перебуваючи через паркан зі сторони вулиці, та ОСОБА_5 - зі сторони свого будинку; ОСОБА_5 вилив через паркан на ОСОБА_7 відро води, а остання намагалася ухилитися і на місці 
не стояла, відскочила; бачила, як ОСОБА_7 у руці щось тяжке несла, схоже 
на камінь, як кидала його бачила, але не бачила, куди попала, і звуків його приземлення не чула; пішла, щоб перевдягнутись і вийти на вулицю, а коли повернулась, вже стояла швидка, в яку сів ОСОБА_5 ; ОСОБА_7 після цих подій не бачила, з фейсбуку дізналася про те, що їй зламали ніс. 
Крім того, суд першої інстанції навів у вироку дані, що містяться у: повідомленні, яке надійшло на лінію «102» від ОСОБА_7 20 вересня 2023 року о 14:13, протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20 вересня 2023 року, акті судово-медичного обстеження № 1161 від 21 вересня 2023 року, направленні 
на консультацію з приводу огляду, рентгенологічному обстеженні до «Висновку експерта (Акту)» № 1161, наданому ОСОБА_7 07 жовтня 2023 року,висновках експерта № 1282, № 1283 та № 1284 від 19 жовтня 2023 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 07 жовтня 2023 року 
із відеозаписом, фотознімках, на яких зафіксовано потерпілу до оперативного втручання та після, виписці із медичної карти стаціонарного хворого, протоколі проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 від 07 жовтня 
2023 року із відеозаписом, протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 06 грудня 2023 року із відеозаписом, висновку експерта № 1690 від 14 грудня 2023 року, відеозаписі, наданому стороною захисту, який знімала 
зі сторони двору дитина обвинуваченого, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 2 ст. 125 КК.
При цьому суд щодо доводів захисника про недоведеність у діях ОСОБА_5 умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень зазначив таке.
Частиною 2 ст. 125 КК встановлено відповідальність за легке тілесне ушкодження, 
що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умисною формою вини. Умисел може бути як прямим, так і непрямим, та необережність щодо наслідків. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Показання обвинуваченого про те, що він не завдавав умисно удар потерпілій, 
як вказав суд, спростовуються висновками експертів, згідно яких характер та локалізація тілесних ушкоджень на обличчі у ОСОБА_7 може відповідати механізму виникнення продемонстрованому потерпілою та свідками - правою рукою, в якій знаходилося відро середнього розміру, через паркан завдав удар у голову; також суд вказав на те, що між обвинуваченим і потерпілою з 17 вересня 2023 року тривав конфлікт, а тому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення 
19 вересня 2023 року, причини поведінки винного і потерпілої, що передували події, доводи захисника суд вважав безпідставними.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_5 
за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_4 , доводи якої є аналогічними доводам у касаційній скарзі останнього, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі зазначив, що винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних 
у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
При цьому колегія суддів апеляційного суду наголосила, що висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи.
Водночас усі доводи захисника, як вказала колегія суддів, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, на спростовування яких, суд вірно зазначив, що покладає в основу вироку показання очевидців події щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень - свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 як такі, що узгоджуються як із показаннями потерпілої, так і між собою, та відповідають даним, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів за їх участі, щодо того, яким чином і звідки ОСОБА_5 було завдано удар ОСОБА_7 .
Що стосується доводів захисника про те, що всі свідки сторони обвинувачення 
не заперечували факт знайомства із потерпілою впродовж тривалого часу, що, на його думку, ставить під сумнів їх незацікавленість в результатах розгляду справи та об`єктивність їх показань, то апеляційний суд визнав їх безпідставними, вказавши 
на те, що до початку надання своїх показань, ці особи були попередженні судом 
про кримінальну відповідальність за їх неправдивість, при тому, що захисником 
не надано доказів на підтвердження того, що свідки надавали саме неправдиві показання.
Отже, закон України про кримінальну відповідальність в частині засудження 
ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК застосовано правильно.
З приводу посилань захисника у касаційній скарзі на положення ч. 3 ст. 404 КПК суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції 
не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення. 
З наведеними в оскарженій ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду. 
Отже, підстави для скасування оскарженої ухвали внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону відсутні. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі захисника не наведено.   
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Сумського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                               ОСОБА_3