ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. 	Справа № 440/1452/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 10.04.25  у справі № 440/1452/21
за позовом    ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області      
третя особа:    ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у здійсненні з 1 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 5 березня 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, відображених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 у розмірі 77 % грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили 1 травня 2021 року.
11 травня 2021 року судом видано виконавчий лист.
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю у справі та подання звіту про виконання судового рішення задоволено: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для подання звіту про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії три місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.
26 березня 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано звіт про виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 березня 2025 року про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/12841/23.
Не погодившись з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року, ОСОБА_1 (далі також – позивач) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №440/1452/21 та задовольнити вимоги за пунктами 1-4 заяви позивача щодо забезпечення судового контролю.
Також позивач в апеляційній скарзі просить:
- визнати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке є територіальним органом Пенсійного фонду України, відповідно до абзацу другого частини 4 Стаття 382-1, колегіальним органом сумісно з Пенсійним фондом України та Міністерством соціальної політики України, які були належним чином поінформовані Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/1452/21 окремою ухвалою від 02.02.2024 про протиправну бездіяльність їх структурного підрозділу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення суду від 31.03.2021 у справі №440/1452/21 та до чиїх повноважень, завдань та функцій належить забезпечення контролю виконання вказаного судового рішення;
- керуючись п.1 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням висновку у Рішенні ЄСПЛ "Войтенко проти України" від 29.06.2004, заява N60750/00, (п.п.42. 55), де зазначається – (42. Суд допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішує, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов`язань за статтею 6 параграфа 1 Конвенції ( 995_004 ); - 55. Суд нагадує свою прецедентну практику, відповідно до якої відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ) право на мирне володіння своїм майном), - визнати, з боку колегіального державного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за статями: - пункт 1 статті 6: "Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних правах та обов`язків, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом; - стаття 1 Першого протоколу Конвенції: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права", яке має тлумачитись у світлі принципу поваги до права власності.; - стаття 13:"Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі;
- визнати відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ позивача – потерпілим у адміністративної справі № 440/1452/21, який безпосередньо постраждав від бездіяльності відповідача, як колегіального державного органу, починаючи з 01.05.2021, щодо виконання в повному обсязі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 440/1452/21, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди через невиплату з вини відповідача своєчасно пенсії розміром - 199415,13 грн (див. Рішення ЄСПЛ "Шмалько проти України" від 20.07.2004, заява N60750/00, (п. 33) та Рішення ЄСПЛ "Войтенко проти України" від 29.06.2004, заява N60750/00, (п.42);
- визнати прийняття звіту ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у адміністративної справі № 440/1452/21 у відповідача, колегіального державного органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області таким, що не відповідає вимогам процесуального закону через системне надмірне тривале невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у адміністративної справі № 440/1452/21 та таким, що не відповідає пріоритетним нормам міжнародного права, що передбачають за висновками в пілотному Рішенні ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п.п. 38, 53, 54): - п.53 - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною; - п.54 - Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади; п.38: - забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень; - призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та у рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, (п.п. 44): - п.44 - орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник указує на те, що встановлення судового контролю має забезпечити виконання судового рішення, а суд вправі його встановити та належно захистити права та охоронювані законом інтереси позивача. Просить урахувати, що рішення суду залишається невиконаним відповідачем.
У  відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з висновками, викладеними судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Вважає судове рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
У відповіді на відзив позивач зазначає про безпідставність доводів відповідача щодо законності оскаржуваної ухвали, оскільки з урахуванням надмірного тривалого виконання рішення суду, починаючи з 01.05.2021, оскаржувана ухвала прийнята без урахування приписів чинного законодавства щодо обов`язковості виконання рішень суду. Звертає увагу, що бюджетні труднощі, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для невиконання судового рішення, які набрало законної сили.
Просить розглянути заяву та постановити ухвалу в порядку ст. 249 КАС України через порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке є колегіальним державним органом, ст. 8, 9, частини 5 ст. 17 Конституції України, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, прав позивача, шляхом надмірно тривалого невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 440/1452/21.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом установлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21.
26 березня 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано звіт про виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21.
Приймаючи ухвалу про затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами вжиття достатніх й вичерпних заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зауважує на таке.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).
За змістом наданого до суду звіту про виконання судового рішення встановлено, що відповідач на виконання рішення суду в цій справі здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року, заборгованість пенсії за період з квітня 2019 року по травень 2021 року в сумі 199415,13 грн обліковано в органі Пенсійного фонду України за реєстраційним номером рішення суду 813.
У звіті зазначено, що з метою повного виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Пенсійного фонду України з запитами від 16 грудня 2024 року №1600-0404-5/91511, від 03 лютого 2025 року № 1600-0404-5/9242, у якому просили розглянути питання виплати заборгованості з пенсії, нарахованої на виконання рішення суду.
Так, згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції Постанови правління № 35 Пенсійного фонду України від 09.12.2021 за № 35-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.01.2022 за № 53/37389), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 за № 4901- VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм.
Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".
Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат за зазначеною бюджетною програмою, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України (далі - Фонд) - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначило, що з огляду на наведені приписи чинного законодавства виплата коштів на виконання рішення суду у цій справі позивачу буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.
Отже, за змістом звіту, поданого відповідачем, на виконання рішення суду в цій справі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило відповідний розрахунок пенсії позивача, проте виплату нарахованої суми заборгованості з пенсії відповідач не провів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не заперечується, що ним не виплачено позивачу нараховану суму заборгованості з пенсії на виконання судового рішення у цій справі.
Проте, на переконання відповідача, невиконання судового рішення у відповідній частині обумовлюється незалежними від суб`єкта владних повноважень причинами, а саме відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.
Разом з цим колегія суддів уважає, що відповідачем не наведено обставин і не доведено належними та допустимими доказами вжиття достатніх й вичерпних заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.
Так, направлення запитів на виділення коштів до Пенсійного фонду України не є достатнім для вжиття завершальних заходів з виконання рішення суду у цій справі.
Формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.
Лише посилання відповідача на те, що виконання рішення суду у цій справі залежить від отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області коштів для фінансування відповідної виплати позивачу, які виділено не було тривалий проміжок часу з дати набрання рішення законної сили, без встановлення таких обставин у спірних правовідносинах недостатньо для твердження про відсутність доказів, які б свідчили, що відповідач буде надалі ухилятися від виконання судового рішення або створювати перешкоди для виконання судового рішення.
Отже, колегія суддів констатує, що рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії наразі залишається невиконаним, проте зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції,  мотивів  висновку про наявність підстав для затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суд першої інстанції фактично не навів.
Враховуючи зміст унесених законодавцем змін, колегія суддів вважає, що здійснення судового контролю у цій справі має здійснюватися Полтавським окружним адміністративним судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 за №4094-IX.
З огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові.
Колегія суддів наголошує, що невиплата позивачу перерахованого розміру пенсії, яка обґрунтована відсутністю цільових бюджетних коштів, не може бути свідченням повного виконання судового рішення, оскільки при цьому порушується гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).
За практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Шмалько проти України», суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.
Зазначена позиція також підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.
Також вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 серпня 2019 року у зразковій справі № 160/3586/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції, а також в ухвалах Верховного Суду від 03.04.2025 у справі № 560/1080/19,  від 13.12.2023 у справі № 200/3958/19-а тощо.
Отже, невиконання остаточного рішення суду з підстав відсутності коштів не є поважною причиною, за якою боржник звільняється від такого обов`язку, та відповідно не може підтверджувати фактичне виконання рішення суду.
Колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Тобто судове рішення є обов`язковим до виконання для всіх, і в тому числі для Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, спростовують висновки суду першої інстанції та колегією суддів приймаються до уваги.
Разом з цим колегія суддів зауважує, що без дослідження та надання правової оцінки поданому відповідачем звіту від 26.03.2025 про виконання судового рішення та запереченням позивача на вказаний звіт, вирішення судом апеляційної інших питань, зазначених позивачем в апеляційній скарзі та відповіді на відзив, є передчасним, оскільки вказані обставини є суттєвими та підлягають з`ясуванню судом при розгляді поданого звіту.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зважаючи на викладене, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 440/1452/21 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 440/1452/21 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк