Справа № 127/29717/24
Провадження № 22-ц/801/1692/2025
               №22-ц/801/1500/2025
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С.В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року	Справа № 127/29717/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Ковальчука О.В., Рибчинського В.П.,
розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №127/29717/24 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року та за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року,які ухвалив суддя Волошин С.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст рішення суду складено 28 квітня 2025 року, а повний текст додаткового рішення складено 26 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що  ОСОБА_2 02 жовтня 2023 року о 17:02 год на перехресті вул. Брацлавська-Нансена в м. Вінниці, керуючи транспортним засобом марки «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя при утвореному заторі, не був уважним та не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «AUDI Q7», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 16.4, 16.3, 2.3 «б», 16.5 Правил дорожнього руху. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року (справа №127/31295/23), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 про проведення незалежної експертизи щодо оцінки вартості відновлювального ремонту. Відповідно до звіту експерта №23/757 від 12 листопада 2023 року вартість відновлювального ремонту після завданого збитку в результаті пошкодження транспортного засобу позивача, становить 204 339,67 грн.
06 жовтня 2023 року позивач звернувся до ТДВ СК «КРЕДО» (страховик відповідача) з заявою про виплату страхового відшкодування та 26 серпня 2024 року МТСБУ здійснило страхову виплату в розмірі 160000 грн.
Таким чином, різниця невідшкодованої суми матеріального збитку завданого діями відповідача власнику автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 становить 44 339,67 грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, в результаті неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, пов`язаних з ДТП та пошкодженням майна, яку він оцінив в розмірі 10000 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 44 339,67 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати, які складаються з витрат на проведення оцінки КТЗ в розмірі 4 500 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн та судовий збір в розмірі 968, 96 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 44 339,67 грн, завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн, судовий збір у розмірі 879,81 грн, витрати на оплату послуг ФОП ОСОБА_3 за оцінку вартості матеріального збитку в сумі 4086 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки страховиком МТСБУ виплачена сума страхового відшкодування в максимально можливому розмірі (ліміт відповідальності в розмірі 160000 грн), решта суми майнової шкоди в розмірі 44339,67 грн, яка пов`язана з відновлювальним ремонтом транспортного засобу позивача ОСОБА_1 , підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як відповідальної особи за завдані збитки.
Стягуючи моральну шкоду в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції враховував характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_1 , пов`язаних із пошкодженням його майна і неможливістю користуватись транспортним засобом, істотність вимушених змін у його житті, наслідки, що настали, вимоги розумності і справедливості.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року в задоволенні заяви представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторного (транспортного) страхового бюро України – адвоката Висоцької Х.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що право на відшкодування витрат на правничу допомогу у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не виникло.

Не погодившись з рішенням суду, представник  ОСОБА_2 – адвокат Мишковська Т.М. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та взаємовідносинам сторін. Просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторона позивача не надала жодних пояснень щодо невідповідності вимогам чинного законодавства наданого страховиком звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного ТЗ. Таким чином, при вирішенні питання про розмір заподіяних збитків належним доказом є звіт, який складено на замовлення страховика у встановленому законом порядку, тому керуючись формулою викладеною у звіті – матеріальний збиток без ПДВ з врахуванням зносу становить – 133414,40 грн, що не перевищує суму страхової виплати.
Вважає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та її результатом – моральною шкодою, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку просив стягнути позивач.
Крім того, вважає, що дії позивача по замовленню висновку та понесення витрат на оцінку не були обов`язковими та необхідними для даної справи, тому ці витрати не підлягають стягненню з відповідача. 

Не погодившись з додатковим рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, а саме: не ґрунтується на засадах верховенства права, не є законним та обґрунтованим. Так, при ухваленні даного додаткового рішення суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи; зробив висновки, які не відповідають обставин справи; порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат. Просило додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подану МТСБУ заяву від 29 квітня 2025 року, і стягнути на користь МТСБУ 1000 грн понесених судових витрат в порядку передбаченому ЦПК України. Здійснити розподіл судових витрат понесених МТСБУ під час апеляційного провадження в розмірі 500 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що МТСБУ, в своїх поясненнях від 29 листопада 2024 року, було зазначено про безпідставність позовних вимог, тобто, МТСБУ виклало свою позицію щодо позовних вимог у поданій заяві по суті. Однак, судом першої інстанції було проігноровано такі заперечення МТСБУ, як при вирішенні справи по суті, так і при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Моторного (транспортного) страхового бюро України – адвокат Висоцька Х.О. просила врахувати його зміст під час судового розгляду та постановлення судового рішення. Стягнути на користь МТСБУ судові витрати понесені під час апеляційного розгляду в розмірі 500 грн в передбаченому ЦПК України порядку.
Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2025 року та 16 липня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення суду першої інстанції відповідають цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 02 жовтня 2023 року о 17:02 год на перехресті вул. Брацлавська-Нансена в м. Вінниці водій, керуючи транспортним засобом марки «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи на перехрестя при утвореному заторі, не був уважним та не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «AUDI Q7», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 16.4, 16.3, 2.3"б", 16.5 Правил дорожнього руху. 

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року (справа №127/31295/23), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративне стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Чопенка С.А. задоволено частково, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року відносно ОСОБА_2 змінено. Виключено з резолютивної частини постанови суду абзац перший щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В іншій частині постанову залишено без змін. 
Отже порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. 

Згідно з свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно з звіту №23/757 від 12 листопада 2023 року про оцінку КТЗ «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , що був замовлений позивачем ОСОБА_1 , матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження складає 204339,67 грн. 

Вартість звіту 4500 грн оплачена позивачем на користь ФОП ОСОБА_3 згідно акту виконаних робіт №23/74.

На дату ДТП цивільна-правова відповідальність водія «Mercedes-Benz ML 270 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу серії ЕР №212455976 від 12 грудня 2022 року в ТДВ «СК «КРЕДО».

01 серпня 2024 року представник позивача звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про страхове відшкодування, до якої було долучено копію постанови Вінницького міського суду від 02 липня 2024 року в справі №127/31295/23.

З врахуванням розміру страхової суми, тобто ліміту відповідальності страховик, ТДВ «СК «КРЕДО» було складено страховий акт №3012201-1, відповідно до якого визначено розмір відшкодування в сумі 160000 грн, оскільки, франшиза за полісом №ЕР-212455976 була нульовою.

15 липня 2022 року між МТСБУ та ТДВ «СК «КРЕДО» укладено договір доручення №120/1 на здійснення страхового відшкодування за рахунок коштів додаткових гарантійних внесків страховика. Відповідно до умов такого договору 14 серпня 2024 року листом №1495 ТДВ «СК «КРЕДО» звернулося до МТСБУ з проханням здійснити страхові виплати відповідно до реєстру справ №34. Загальна сума, що була сплачена позивачу страховиком становить 160 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначив, що ремонт пошкодженого автомобіля не проведений, вартість відновлювального ремонту становить 204 339, 67 грн, тому із врахуванням страхової виплати 160 000 грн просив стягнути з відповідача 44339,67 грн.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 вищевказаного Закону).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, ОСОБА_2 завдав майнову шкоду ОСОБА_1 .

На дату ДТП цивільна-правова відповідальність водія «Mercedes-Benz ML 270 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу серії ЕР №212455976 від 12 грудня 2022 року в ТДВ «СК «КРЕДО», яке визнало ДТП страховим випадком і виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 160000 грн. Тобто частину завданої позивачу майнової шкоди відшкодовано страховою компанією (у межах ліміту страхового відшкодування).

Вирішуючи питання розміру майнової шкоди, який завдано позивачу відповідачем, суд першої інстанції правильно врахував звіт про оцінку КТЗ №23/757 від 12 листопада 2023 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, становить 204339,67 грн.

Апеляційний суд приходить до висновку, що цей звіт об`єктивно вказує на розмір завданих ОСОБА_1 прямих збитків.

Відповідач у силу положень норм ЦПК України не спростував правильність указаного звіту. 

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, зробив вірний висновок про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, зокрема різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Як встановлено судом, що внаслідок ДТП, яка трапилася з вини відповідача, транспортний засіб позивача ОСОБА_1 був пошкоджений і він тривалий час не мав можливості ним користуватись.

Частково стягуючи моральну шкоду в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції враховував характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_1 , пов`язаних із пошкодженням його майна і неможливістю користуватись транспортним засобом, істотність вимушених змін у його житті, наслідки, що настали, вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням усіх обставин справи та з огляду на вимоги розумності і справедливості дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем спричиненої позивачеві моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку пошкодженням майна, в розмірі 5000 грн.

Крім того, суд першої інстанції вирішив питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у повній відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Щодо оскарження додаткового рішення суду від 26 травня 2025 року.

Відповідно до частини дванадцятої статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди, в ході розгляду справи не підтримувало, що також підтверджується змістом поданої апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 26 травня 2025 року.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди задоволена в повному обсязі, понесені третьою особою судові витрати не підлягають відшкодуванню, а тому доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України в цій частині є безпідставними. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для скасування додаткового рішення.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20 вересня 2023 року в справі № 372/2894/17.

Отже, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 54339,67 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни та Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Ковальчук О.В.

                                                       Рибчинський В.П.