ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/644/24  Номер провадження 22-ц/814/1520/25	Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У  березні 2024 року позивачка звернулась з вказаним позовом до суду першої інстанції, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2011 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно. Відповідач, крім сплати аліментів іншої матеріальної допомоги не надає, позивач працює медсестрою у КНП “Зіньківська МЦЛ” Зіньківської міської ради Полтавської області і отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. на місяць, інших доходів не має. На даний час потреби дитини значно зросли, тому вона звернулась до суду із цим позовом.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року позов задоволено.
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 гроші в сумі 500 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, відповідного віку починаючи з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2021 року у справі №2-212/2011.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили.
Виконавчий лист виданий на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2021 року у справі №2-212/2011 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 гроші в сумі 500 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, відповідного віку починаючи з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття вважати таким, що втратив чинність та відкликано.
Стягнуто з ОСОБА_2 1211 гривень 20 копійок, судового збору на користь держави.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріальне становище відповідача, платника аліментів, змінилося, а саме – збільшилося.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на його необґрунтованість, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що він регулярно сплачує аліменти, розмір яких перевищує тверду грошову суму, визначену рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2011 у розмірі 500 грн.
Також вказував, що він не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні у зв`язку із виконанням військового завдання, а тому був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо заявлених вимог.
У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Омельченко М.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
В обгрунтування відзиву вказував, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами, прийшов до законного та обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).
Позивач, ОСОБА_1 , проживає разом із дочкою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2021 року у справі №2-212/2011, яке набрало законної сили 08.04.2011 року, вирішено стягти із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, жителя АДРЕСА_2 , прописаного в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 гроші в сумі 500 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, відповідного віку починаючи з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).
На даний час ОСОБА_2 проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 та отримує заробітну плату (а.с.10).
ОСОБА_1 працює медсестрою в КНП “Зіньківська МЦЛ” Зіньківської міської ради Полтавської області та отримує заробітну плату (а.с.11).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після призначення аліментів у березні 2011 року потреби дитини зросли, а з часу винесення судового рішення 2011 року, відповідач почав мати дохід, проходить службу, а отже його доходи зросли.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).
Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України).
Відповідно до ст. 183 ч.ч.1, 5 Сімейного кодексу України передбачає, що той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Виходячи із положень даної статті, яка є законом прямої дії, законодавець навіть на одну дитину регламентував аліменти у розмірі однієї чверті, а на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно п.2 та п.3 ч.1 ст. 182 цього ж кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Інші обставини, що мають істотне значення.
Із змісту наведених положень ст.ст.181,192 СК України вбачається, що одержувач аліментів має право звернутись до суду з позовом як про зміну способу стягнення аліментів так і про зміну розміру аліментів, що визначені рішенням суду.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З врахуванням встановлених обставин, які сторонами визнанні, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов обгрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач сплачує аліменти у більшому розмірі аніж 500 грн не заслуговує на увагу, оскільки вказане не підтверджено належними та достатніми доказами та у відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, слід звернути увагу, що добровільна сплата аліментів не позбавляє права особу, яка має право на аліменти, звернутися до суду з позовом про їх стягнення.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем жодним чином не доведено неможливості сплачувати аліменти у розмірі усіх видів його заробітку (доходу).
Щодо доводів відповідача про те, що він не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні та був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо заявлених вимог суд відхиляє.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи, крім того в матеріалах справи міститься заява останнього, у якій він виклав свої заперечення щодо позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_2 з визначеним судом розміром аліментів, однак така незгода не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий                                                                        Т.В. Одринська

Судді                                                                                        Г.Л. Карпушин

                                                                                       В.П. Пікуль