Ухвала
 
04 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 361/12008/24
провадження № 61-7582ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року  та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту родинних відносин,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту родинних відносин.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ворожого артилерійського обстрілу поблизу населеного пункту Богоявленка Донецької області загинув чоловік  ОСОБА_1 - солдат ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона звернулася до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.
 
Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, повернула її документи на доопрацювання у зв`язку із розбіжностями у написанні прізвища її загиблого чоловіка-військовослужбовця « ОСОБА_3 » з прізвищами його батьків - « ОСОБА_4 ». 
 
Вказувала, що оскільки у позасудовому порядку виправити розбіжності у написанні прізвищ неможливо, вона змушена звернутися до суду із цією заявою для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.
 
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд:
встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2023 року, є сином померлої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 30 травня 2007 року та померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2015 року.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2023 року, є сином померлої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 30 травня 2007 року та померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2015 року.
 
Судові рішення мотивовані тим, що:
заявницею надано докази, що беззаперечно підтверджують, що  ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Встановлення факту родинних відносин має для заявниці юридичне значення та надасть їй право на звернення із відповідною заявою до компетентних органів про отриманням одноразової грошової допомоги після загибелі чоловіка;
при залишенні без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що для досягнення цієї мети заявниці потрібно довести факт родинних відносин між її чоловіком  ОСОБА_2 , та його матір`ю ОСОБА_5 і батьком ОСОБА_6 , про що указано у витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 серпня 2024 року № 22/д, а не вносити зміни до актових записів цивільного стану. Є безпідставними доводи апеляційної скарги МОУ про те, що вимога заявниці про встановлення факту родинних відносин є передчасною. Безпосередньо із змісту наявного у матеріалах справи Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 16 серпня 2024 року № 22/д, затвердженого заступником Міністерства оборони України Джигир Ю., 20 серпня 2024 року, комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . У цьому протоколі встановлено, що ОСОБА_1 необхідно подати підтверджуючі документи, а саме рішення суду та/чи інші докази, які підтверджують (встановлюють) факт родинних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із загиблим ОСОБА_2 у відповідності до вимог чинного законодавства України. В той же час, у своїх запереченнях в суді першої інстанції та доводах апеляційної скарги, представник МОУ указує про необхідність внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України. Однак, у поясненнях не вказується, щодо яких актових записів, та з якою метою необхідно внести зміни. Крім цього, такі доводи прямо суперечать змісту витягу з протоколу засідання комісії МОУ, яким роз`яснено ОСОБА_1 право надати не докази внесення змін до актових записів, а рішення суду та/чи інші докази, які підтверджують факт родинних відносин. Відповідній обставині судом першої інстанції надано правильну оцінку.
 
Міністерство оборони України 06 червня 2025 року через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу, а також докази надсилання її копій та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. 
 
Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 08 липня 2025 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції і відмовити у задоволенні заяви.
 
В уточненій касаційній скарзі Міністерство оборони України підставою касаційного оскарження судового рішення указує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження, особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 22 ЗУ «Про державну реєстрації актів цивільного стану» у правовідносинах коли існує необхідність внесення змін в актовий запис після смерті близьких родичів і при наявності достатніх для цього документів, в той час як судами у подібних випадках помилково застосовується юридична процедура - встановлення фактів родинних відносин. Необхідність застосування статті 22 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану» під час вирішення подібних спорів узгоджується з положеннями частини другої статті 315 ЦПК України, якою передбачено можливість встановлення фактів, що мають юридичне значення - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, отже помилка судів полягає у незастосуванні положень пункту 2 статті 22 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану» в контексті положень частини другої статті 315 ЦПК України.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Саме по собі зазначення Міністерством оборони України в уточненій касаційній скарзі про відсутність правового висновку щодо питання застосування статті 22 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану» не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не конкретизовано змісту правовідносин, в яких висновок відсутній, та не обґрунтовано обґрунтування власне необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а тому не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
 
Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Крім цього, повернення касаційної скарги не обмежує право Міністерства оборони України в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року  та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. І. Крат