ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/17858/24 пров. № А/857/33368/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Гуляка В.В.
суддів:                                                    Кухтея Р.В., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (суддя – Мартинюк В.Я., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/17858/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

                                                          встановив:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №149 від 08 квітня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби»; 2) зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII з 28.07.2023 року. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №149 від 08 квітня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби” ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 605,60 коп. сплаченого судового збору. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду є безпідставним, що не  не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262 відсутні, оскільки вислуга років позивача станом на 28.12.2018 у календарному обчисленні складає 21 рік 10 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення спірної пенсії. При цьому календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пільгова - обчисленню для визначення розміру пенсії. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду в частині задоволених позовних вимог. В скасованій частині постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ). 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.12.2018 №293, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років на військовій службі станом на 28.12.2018 року становить: у календарному обчисленні: 21 рік, 10 місяць, 17 днів; у пільговому обчисленні: 07 років, 10 місяців, 21 день (без урахування календарної вислуги); загальна вислуга років: 29 років, 09 місяців, 08 днів (а.с.11). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі №380/22463/23 позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви представника ОСОБА_1 від 28.07.2023 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом “а” ч.1 ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 від 28.07.2023 про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом “а” ч.1 ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та прийняти рішення відповідно до п.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.6). 
На виконання вищезазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №149 від 08 квітня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби” ОСОБА_1 (а.с.5). 
У  вказаному Рішенні зазначено, що відповідно до пункту “а” статті 12 Закону №2262, передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д”, “ж”, “з”, статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Згідно з поданням про призначення пенсії від 22.04.2019 № 1588, витягом із наказу від 28.12.2018 №293, вислуга років, старшого прапорщика ОСОБА_1 , станом на 28.12.2018 року у календарному обчисленні складає 21 рік 10 місяців 17 днів. Як вбачається з вище наведеного, підстави для призначення пенсії за вислугу років старшому прапорщику ОСОБА_1 відповідно до пункту “а” статті 12 Закону №2262 відсутні. 
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Предметом спору уцій справі є рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» із зарахуванням вислуги років, необхідної для призначення такої пенсії, в пільговому обчисленні. 
Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. 
Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. 
Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту. 
Стаття 2 Закону №2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. 
За змістом п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. 
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону. 
Згідно із ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Відповідно до ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.1992 №393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей. 
Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських: вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ; вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ. 
Так, враховуючи вказане в контексті спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
У справі, що розглядається, суд встановив, що позивач був звільнений зі військової служби 28.12.2018. 
На час звільнення позивача зі служби (28.12.2018) діяла редакція пункту 3 Порядку №393, яка визначала види служби, які зараховуються на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років. 
Вислуга років на військовій службі станом на 28.12.2018 року становить: у календарному обчисленні: 21 рік, 10 місяць, 17 днів; у пільговому обчисленні: 07 років, 10 місяців, 21 день (без урахування календарної вислуги); загальна вислуга років: 29 років, 09 місяців, 08 днів.
Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських: вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ; вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ. 
Колегія суддів враховує, що правовідносини подібні до тих, що склалися у справі, яка розглядається, вже були предметом розгляду у Верховному Суді. 
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №520/5695/23 в касаційному порядку, у постанові від 10.12.2024 підтримав правовий висновок, викладений у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №600/3836/22-а про те, що до правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідні правові норми, зокрема, Порядку №393 підлягають застосуванню в тій редакції, яка була чинна на момент звернення особи до територіального органу Національної поліції України із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років.
У зазначеній постанові від 10.12.2024 у справі №520/5695/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував такий правовий висновок: призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звільнені зі служби в поліції і звернулись із заявою для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19.02.2022 (набрання чинності Постановою № 119, якою внесені зміни до Порядку №393), здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.
Такий же висновок суду підтриманий Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи №360/2102/22 (постанова від 18 березня 2025 року). 
Отже, правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон №2262-ХІІ, так і Порядок №393 (в редакції постанови №119) виникнення, зокрема, в колишнього військовослужбовця права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому. 
Відповідач, відмовляючи в призначення позивачу пенсії за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходив з того, що на день звільнення зі служби календарна вислуга років позивача за час його роботи становить 21 рік 10 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. 
Колегія суддів вважає застосовними наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, які виникли у справі, яка переглядається, та зазначає, що позивач, як особа, яка звернулась 28.07.2023 року до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, після набрання чинності Постановою №119, права на призначення пенсії відповідно до Закону №2262-XII із зарахування вислуги років в пільговому обчисленні не має, у зв`язку з чим ГУ ПФУ законно відмовило у призначенні спірної пенсії. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи прийнято рішення з порушенням норм матеріального права та формуванням висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому, з урахуванням приписів статті 317 КАС України та наведених вище висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

                                                              постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в адміністративній справі №380/17858/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати та ухвалити нову постанову. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити повністю. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук