ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3353/25 Справа № 202/8095/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого суді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хомича О.О. на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шрамко Віолетта Вячеславівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років помер його двоюрідний дядько- ОСОБА_4 , який на день смерті проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач у порядку та в строки, встановлені законом, подав нотаріусу в Україні заяву про прийняття спадщини за померлим спадкодавцем. Проте, 26.01.2023 року приватний нотаріус ДМНО Шрамко В.В. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на майно, а також не було надано всіх необхідних документів, які підтверджують родинні зв`язки та ступінь споріднення між позивачем та спадкодавцем, а тому нотаріус з повною достовірністю не змогла встановити наявність у позивача права на видачу йому такої спадщини. 
ОСОБА_3 є родичом спадкодавця п`ятого ступеня споріднення, а саме-двоюрідним племінником спадкодавця, а відтак має право на спадкування за законом у п`яту чергу після його смерті. 
ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_5 . У свою чергу ОСОБА_5 є рідною дочкою ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . 
Позивач є рідним онуком ОСОБА_6 , і йому достовірно відомо, що його баба мала дівоче прізвище « ОСОБА_8 », а також мала єврейський відповідник українського імені Фаїна - Фейга, і в її документах зазначається то одне ім`я, то інше (як і у всіх інших їх родичів, які були євреями і, проживаючи в Україні, перекладали свої ПІБ, знаходили їм українські відповідники, а не здійснювали їх транслітерацію, як це прийнято зараз). На жаль, актовий запис про шлюб ОСОБА_7 і Зак ОСОБА_9 втрачений і відсутній у державних архівах. Вказані рідні дід та баба позивача постійно проживали лише у м. Ніжин Чернігівської області та часто приїжджали до родичів лише в одне інше місто — м. Дніпро, і в ті часи (1919- 1926 рр.) було прийнято укладати шлюб, зазвичай, лише за місцем постійного проживання або перебування подружжя, а тому запити було здійснено саме у ті державні архіви, у яких повинний був зберігатися актовий запис про їх шлюб, однак він у них відсутній.
Проте, ОСОБА_3 підтверджує суду, що йому особисто відомі ті обставини, що його дідусь ОСОБА_7 (який ще мав єврейський відповідник імені і по-батькові « ОСОБА_10 ») і його баба Зак ОСОБА_9 були дійсно
одружені і що його баба при одруженні змінила дівоче прізвище « ОСОБА_8 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_11 ».
Ці ж обставини підтверджує й інша близька родичка - двоюрідна сестра позивача і також рідна онука ОСОБА_7 і Зак ОСОБА_9 - громадянка Ізраїлю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у своїй заяві свідка від 18.01.2023 року, підпис якої засвідчено нотаріусом Ізраїлю. 
Зак ОСОБА_9 ),  ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною дочкою ОСОБА_13  і ОСОБА_14 . У свідоцтві про народження рідної баби позивача зазначено ім`я « ОСОБА_15 », а її батьком зазначений « ОСОБА_16 », тоді як у свідоцтві про народження вже її дочки (матері Позивача) вона вже зазначена як « ОСОБА_17 ».  ОСОБА_6 і ОСОБА_18 - це одна й та ж сама особа - рідна баба позивача, у документах якої є вищевказані відмінності в іменах і по-батькові, які однак насправді не є різними, а навпаки - повністю лінгвістично ідентичними і взаємозамінними, що підтверджується експертом.
Зак ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також була рідною дочкою ОСОБА_13 . Тобто, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була меншою рідною сестрою ОСОБА_6 ( ОСОБА_21 ), рідної баби позивача.
23.07.1929 року між Зак ОСОБА_22 і ОСОБА_23 було укладено шлюб, прізвище обох після одруження – ОСОБА_24 . У свою чергу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним сином ОСОБА_23 і ОСОБА_25 . Зак Рива- ОСОБА_26 і Рапопорт Ревека Наумовна - це одна й та ж сама особа, у документах якої є вищевказані відмінності в іменах і по- батькові, які однак насправді не є різними, а навпаки - повністю лінгвістично ідентичними і взаємозамінними, що підтверджується експертом. 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (спадкодавець), є двоюрідним братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (рідної матері позивача). Позивач є двоюрідним племінником спадкодавця (сином його двоюрідної сестри), а відтак має право на спадкування за законом у п`яту чергу після його смерті. 
Зазначав, що факт наявності зазначених родинних відносин між позивачем і спадкодавцем, а саме, що позивач є двоюрідним племінником спадкодавця, цілком і повністю визнає сама відповідач у заяві свідка від 27.12.2022 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ДМНО Котом Б.А., що зареєстровано в реєстрі за № 1288. Відповідач не є родичкою спадкодавцеві за жодним ступенем спорідненості, не була на його утриманні і не проживала з ним однією сім`єю, а відтак не має права отримувати спадщину після його смерті. Вона надавала послуги по фізичному догляду за спадкодавцем, не більше і не менше. Проте, вказані обставини не дають права на закликання до спадкування та отримання у власність спадкового майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. Відповідач у період з 17.03.2006 року і, як мінімум, до 01.04.2022 року включно (тобто, і станом на 01.03.2022 року - дату відкриття спадщини) перебувала у зареєстрованому шлюбі не зі спадкодавцем, а з іншою особою - ОСОБА_27 , а тому в силу прямих вимог закону вона одночасно не могла проживати однією сім`єю і зі спадкодавцем, і фактично в ньому не перебувала, про що вона сама підтверджує у своїй заяві свідка від 27.12.2022 року.
Щодо вимог про визнання права власності на квартиру представником позивача зазначено, що з огляду на дату набуття спадкодавцем права власності на зазначену квартиру (1995 рік), відомості про це відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У позивача дійсно відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1995 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 23.11.1995 року № 3/1781-95, і від КП «ДМБТІ» ДОР йому вдалося отримати лише його копію, враховуючи той аспект, що позивач не є власником такого нерухомого майна і ніколи не зможе самостійно отримати його оригінал. Оригінал вказаного свідоцтва та запису в реєстровій книзі має перебувати саме у вказаному комунальному підприємстві. Через відмову у вчиненні нотаріальної дії у позивача виникли об`єктивні перешкоди у можливості оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті Спадкодавця; і реалізувати це право в нотаріальному порядку с неможливим. 
Правова вимога щодо визнання права власності на грошові кошти обґрунтовується правовими підставами, зазначеними у розділах 3.1.-3.2. даного позову, а також тим, що відповідно до ст. 1218 ЦК України будь-які грошові кошти (у вигляді пенсії, стипендії,
аліментів, допомог, інших соціальних виплат, страхових виплат, банківські вклади, власні безготівкові кошти тощо), які станом на дату відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебували на банківських (розрахункових) рахунках спадкодавця, входять до складу спадщини і право власності на них має бути визнане за позивачем як єдиним спадкоємцем, як і на вищевказану квартиру. 
З урахуванням заяви про зміну предмету позову просив: встановити факт родинних відносин, а саме - що громадянин Ізраїлю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є двоюрідний племінником громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 
- визнати за громадянином Ізраїлю ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; 
- визнати за громадянином Ізраїлю  ОСОБА_28 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , на грошові кошти у розмірі 5 167 грн 85 коп., які знаходяться на компенсаційному рахунку ТВБВ № 10003/0432, відкритому на ім`я ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 2 763 грн 60 коп., які знаходяться на компенсаційному рахунку ТВБВ № 10003/0447, відкритому на ім`я  ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 5 896 грн 15 коп., які знаходяться на компенсаційному рахунку ТВБВ № 10003/0603, на грошові кошти у розмірі 1 040 гри 05 коп., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 2 551,52 евро, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 9 178 грн 05 коп., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 548 грн 24 коп., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_5 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 , на грошові кошти у розмірі 201 грн 64 коп., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 , відкритому на ім`я ОСОБА_4 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Також просив прийняти викладені в апеляційній скарзі заперечення на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року про відмову у поверненні до стадії підготовчого провадження та скасувати її, як незаконну та необґрунтовану.
Крім того просив приєднати до матеріалів справи докази у вигляді сімейних фотографій, а також викликати та допитати у якості свідків у режимі відеоконференції через "Zoom" або у інший можливий месенджер громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та громадянку Ізраїлю ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також з`ясування не у повному обсязі обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначає, що він є двоюрідним племінником спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті двою рідного дядька, однак нотаріус прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують родинні зав`язки із померли та правовстановлюючих документів на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 . 
Крім того при зверненні до нотаріуса встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була відкрита за заявою ОСОБА_2 , яка не є родичем померлого, хоча в заяві про прийняття спадщини вона зазначає протилежне. Звертає увагу, що відповідач з січня 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дати смерті спадкодавця) за винагороду (оплату) від позивача надавала послуги по фізичному догляду за спадкодавцем, а зазначені обставини не дають права на спадкування та отримання у власність спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 ..
Відповідач є рідною дочкою ОСОБА_30 і ОСОБА_31 (дівоче прізвище – ОСОБА_32 ), проте, вказані особи, як і відповідач, не є ніякими родичами ОСОБА_4 (спадкодавцю), і доказів зворотного немає у об`єктивній дійсності.
Інші сторони у встановленому законом порядку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса не звертались, зокрема і органи місцевого самоврядування. Також заповіт спадкодавцем не складався.
Таким чином позивач є єдиним реальним спадкоємцем, який прийняв спадщину і який має на це право, а суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог на вказані вище обставини уваги не звернув, та не правомірно відмовив у задоволені позову, таким чином залишивши все спадкове майно безхазяйним (нічийним).
З приводу встановлення факту родинних відносин зазначав, що ним належними та допустимими доказами, зокрема і висновком експерта доведено, що ОСОБА_3 є двоюрідним племінником ОСОБА_4 , а отже як спадкоємець п`ятої черги має право на спадкування за законом майна, яке залишилось після смерті його двоюрідного дядька. Зокрема вказаний факт родинних відносин зі спадкодавцем підтверджується актовими записами, свідоцтва ми про народження, свідоцтва ми про смерть, архівними довідками, висновками експертів та свідком двоюрідною сестрою позивача, громадянка Ізраїлю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у заяві свідка. Крім того сама відповідачка ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій заяві свідка від 27.12.2022 року підтверджує родинні відносини позивача зі спадкодавцем .
З приводу допиту зазначених свідків та себе у якості свідка у судовому засіданні, зазначає, що суд першої інстанції не правомірно відмовив у задоволенні такого клопотання позивача ухвалою від 22.10.2024 року, оскільки свідки у силу положень ст. 69 ЦПК України можуть бути допитані у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Крім того звертає увагу, що вони знаходяться за кордоном та враховуючи воєнний стан введений в України не мають змоги через об`єктивні причини особисто з`явитись у судове засідання У зв`язку із цим заперечував проти ухвали від 22.10.2024 року та просив допитати його та вказаних вище осіб у якості свідків в режимі відеоконференції.
Щодо доданих до апеляційної скарги фотографій, які він просив залучити у якості доказів зазначав, що позивач є громадянином Ізраїлю та постійно там проживає з 1990-х років, а тому не міг знайти одразу свої старі фотографії зі спадкодавцем у своїх архівах, та надати їх до суду першої інстанції, також цьому завадила війна. 
З приводу вимог про визнання права власності на квартиру, звертав увагу на те, що ОСОБА_4 (спадкодавецю) квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності на підставі свідоцтва від 23.11.1995 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 23.11.1995 року № 3/1781-95, а тому відомості про це відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того однією із причин відмови у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину була відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які останній не може отримати в силу закону. Таким чином у позивача виникли об`єктивні перешкоди у можливості оформлення права власності на таке спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця; і реалізувати це право в нотаріальному порядку є неможливим в т.ч. через необхідність встановлення судом фактів, про які йдеться у даній справі, що не могло бути зроблено нотаріусом.
Щодо визнання права власності на грошові кошти зазначає, що позивач у силу положень ст. 1227 ЦК України, як спадкоємець п`ятої черги, за відсутності інших спадкоємців має право на спадкування грошових коштів, які знаходяться на рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_4 , як спадкодавця. 
Представник ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, клопотання апелянта про допит свідків без задоволення. В обґрунтування посилався на те, що сторона позивача зловживає своїми процесуальними правами та після закриття стадії підготовчого провадження, яка
тривала більше року, невмотивовано просила повернутись до неї для реалізації свого права на подання клопотання про допит свідків. При розгляді у суді апеляційної інстанції позивач повторно заявляє клопотання про допит свідків та просить долучити до справи нові докази у вигляді фотографій, без наведення істотних та поважних причин, які призвели до їх не подання до суду першої інстанції. 
З приводу встановлення факту родинних відносин позивача зі спадкодавцем, зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, щоОСОБА_6 , як бабуся позивача до одруження мала прізвище Зак, а тому була рідною сестрою матері спадкодавця. Крім того має сумніви щодо лингвістичного висноку експерта з приводу семантичної ідентичності імен ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , а також Рива-Рася, Ріва-Рася, Ревека та прізвищами ОСОБА_34 , ОСОБА_35 . Також звертає увагу, що позивач не зважаючи на те, що мав, як він стверджує близькі стосунки із спадкодавцем, не має сімейних фото, листів, відеозаписів, погосподарських книг, виписок із домових книг і т.п., які підтверджують його родинні зв`язки із померлим. При цьому вважає, що не можна підміняти процедуру допиту свідка у судовому засіданні наданням таких свідчень у письмовому вигляді. Крім того спорідненість такого свідка із його родиною нічим не підтверджена.
Про час, дату та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідка про доставку повісток в електронному кабінеті представника позивача та відповідача, а також конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судової повістки ОСОБА_2 «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа повідомлена про судове засідання шляхом направлення судової повістки на електронну пошту. В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Хомич О.О. та представник ОСОБА_2 -адвокат Трушев О.П..
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,що згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_7 від 21.01.1962 року, переклад якого з грузинської на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_36 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом КМНО Лівійською Н.С., якою засвідчено копії свідоцтва з оригіналом документа, що зареєстровано в реєстрі за № № 1784, 1785 сином ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Рустави (Грузія). 
Як зазначає позивач ОСОБА_5 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
25.08.2022 року Державний архів Чернігівської області надав відповідь № П-1165, згідно якої у книгах реєстрації первинних актових записів про шлюб у Ніжинському окружному виконавчому комітеті Ніжінського округу за 1925 рік актового запису про одруження ОСОБА_7 та Зак ОСОБА_9 не має. 
28.09.2022 року Державний нотаріальний архів Чернігівської області надав відповідь № П-1308, що у книгах реєстрації первинних актових записів про укладання шлюбу по м. Ніжин Ніжинського району Чернігівської області за 1919-1926 роки актового запису про шлюб 
ОСОБА_7 та ОСОБА_37 не має. 
Згідно відповіді Державного архіву Чернігівської області від 25.11.2022року № П-1569, у книгах реєстрації первинних актових записів про шлюб по Ніжинському окружному виконавчому комітету Ніжинського округу за 1919-1926 роки актового запису про одруження ОСОБА_38 ( ОСОБА_39 ) та ОСОБА_21 ( ОСОБА_40 ) не має. 
Державний архів Дніпропетровської області в листі від 03.11.2022 року № 2514/0/217-22 повідомив на запит, що в алфавітних покажчиках до книг реєстрації актів цивільного стану про шлюб по місту Катеринославу за 1920-1926 роки ОСОБА_7 і Зак ОСОБА_9 не зазначені. Метричні книги про шлюб синагоги м. ОСОБА_41 за 1919-1926 роки на зберігання до архіву не надходили. Книги реєстрації актів цивільного стану надійшли на зберігання до архіву не в повному обсязі. 
Державним архівом Чернігівської області 01.09.2022 року надана архівна довідка № З-1185, в якій зазначено, що в архівному фонді Чернігівської духовної консиситорії в єврейській метричній книзі по м. Ніжин та ніжинському повіту Чернігівської губернії за 1901 рік є актовий запис про народження № 63, в якому зазначено, що народилась – ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_10 (за Єврейським календарем 25 травня 1901 року), в с. Лосинівка, батьки: фастівського товариства Васильківського повіту міщанин Нохим Довидов Зак та його дружина ОСОБА_14 . Прізвище та ім`я по батькові у народженої не вказано. 
Державним архівом Чернігівської області 01.09.2022 року надана архівна довідка № З-1185, в якій зазначено, що в архівному фонді Чернігівської духовної консиситорії в єврейській метричній книзі по м. Ніжин та Ніжинському повіту Чернігівської губернії за 1905 рік є актовий запис про народження № 108, в якому зазначено, що народилась – ІНФОРМАЦІЯ_11 (за Єврейським календарем 11 листопада 1905 року), в с. Лосинівка, батьки: фастівського товариства Васильківського повіту міщанин Нохим Довидов Зак та його дружина ОСОБА_14 . Прізвище та ім`я по батькові у народженої не вказано. 
Державним архівом Дніпропетровської області надано архівну довідку 22.09.2022 року № 2113/о/217-22, в якій зазначено, що у книзі реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного відділу ЗАГС міста Дніпропетровська є актовий запис № 336 від 23 липня 1929 року про укладання шлюбу. Наречений – « ОСОБА_23 », 26 років, наречена – « ОСОБА_42 », 23 років. Прізвище обох після одруження – « ОСОБА_24 », постійне місце проживання – АДРЕСА_3 . 
Згідно архівної довідки, виданої Державним архівом Дніпропетровської області від 24.08.2022 року № 1904/о/217-22 у книзі реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного відділу ЗАГС м. Дніпропетровська є актовий запис № 979 від 20 вересня 1932 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_12 дитини чоловічої статі на прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_4 », батьки – « ОСОБА_23 , ОСОБА_43 », обидва євреї. Батько – 1903 року народження, мати – 1905 року народження. Ім`я дитини змінено з « ОСОБА_44 » на « ОСОБА_45 » на підставі документів від 04 жовтня 1932 року № 67.
Представником позивача надано висновок експерта товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідного центру» № 15796 від 23 листопада 2022 року, в якому зазначено, що імена ОСОБА_33 та ОСОБА_15 , незважаючи на їх різне походження, лінгвістично ідентичні, оскільки на практиці підтверджено заміну євр. імені Фейга співзвучним гр. ім`я ОСОБА_33 . Імена ОСОБА_46 , ОСОБА_47 та ОСОБА_48 лінгвістично ідентичні. Оскільки становлять різні стилістичні варіанти того самого імені, єврейського за походженням. Імена по батькові ОСОБА_49 і ОСОБА_34 лінгвістично ідентичні, оскільки утворені від різних мовних форм того самого імені, ОСОБА_49 – від слов`янського (грецького) Наум. 
У підтвердження доводів, викладених у позові представником позивача також надано заява свідка ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 27 грудня 2022 року Котом Б.А., зареєстрована в реєстрі за № 1288, у якій вона повідомляла, що з січня 2019 року і включно до 01.03.2022 року вона надавала послуги по фізичному догляду за ОСОБА_4 , які оплачував ОСОБА_3 шляхом перерахування зі своєї банківської картки на її розрахунковий рахунок. Також зазначила, що їй відомо, що найближчим родичем ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . 
Також надана заява свідка ОСОБА_50 від 18.01.2023 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвинової Л.О. засвідчена вірність копії з оригіналу 
документа; в останньому підчисток, дописок, закреслених слів, незастережних виправлень або інших особливостей не виявлено. Письмовий переклад тексту документа з івриту та англійської на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_51 , справжність підпису якої засвідчено, в якій повідомляла, що вона є дочкою ОСОБА_52 ( ОСОБА_53 ), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_13 в сім`ї ОСОБА_54 та ОСОБА_55 (дівоче прізвище – ОСОБА_8 ), які були між собою одружені. Повідомляла, що ОСОБА_3 є дійсно двоюрідним племінником ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Новокадацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпра південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) 02 березня 2022 року. 
Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. ІНФОРМАЦІЯ_15 звернулась ОСОБА_2 , в якій зазначила, що помер її родич ОСОБА_4 , який інших спадкоємців не має. 
ОСОБА_3 приватному нотаріусу Кот Б.А. направив заяву, яка надійшла 11 січня 2023 року, в якій повідомив, що він приймає спадщину після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є його двоюрідним дядьком, тобто родичом спадкодавця п`ятого ступеня споріднення. 
Приватний нотаріус Кот Б.А. направив 28.12.2022 року приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу Шрамко В.В. заяву про прийняття спадщини від ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , копію заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_1 , копію посвідчення особи ОСОБА_1 з перекладом, копію довіреності ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_56 , копія паспорта та картки платника податків ОСОБА_57 .. 
Постановою нотаріуса від 26 січня 2023 року було відмовлено ОСОБА_58 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 . Нотаріусом зазначено, що оскільки не було подано жодних правовстановлюючих документів на майно, встановити належність майна померлому – неможливо, а також спадкоємцем не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки та ступінь споріднення, а отже право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_28 не доведено факту п`ятого ступеня спорідненості із померли ОСОБА_4 .. Враховуючи наведене похідні вимоги про визнання права власності також не підлягають задоволенню.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).
Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК України умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем;
проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).
Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на 
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини другої статті 77, частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_3 зазначав, що є двоюріднім племінником спадкодавця ОСОБА_4 , на підтвердження чого надано копії свідоцтв про народження, укладення шлюбу, архівних довідок та лінгвістичні висновки експертів. Також зазначав, що встановлення факту родинних відносин із померлим необхідно йому для реалізації ним права на спадкування.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наданих позивачем доказів ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 . У свою чергу ОСОБА_5 , є рідною дочкою ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Тобто ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_6 
Як стверджує позивач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_13 , які також є батьками ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка у свою чергу є матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 . Тобто ОСОБА_3 стверджує, що, Зак ОСОБА_19 була меншою рідною сестрою ОСОБА_6 ( ОСОБА_21 ). 
Однак матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_21 це одна й таж сама особа, зокрема відсутні відомості, що під час укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище та у дівоцтві мала прізвище Зак. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що є недоведеним той факт, що бабуся позивача ОСОБА_6 є рідною сестрою Зак ОСОБА_19 , яка є матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 .
З приводу нотаріально посвідчених показань свідка ОСОБА_50 , на які посилався апелянт як на свідчення його двоюрідної сестри та як на доказ того, що ОСОБА_21 та ОСОБА_6 одна і та сама особа, слід зазначити, що не зважаючи на те, що це є належним доказом, однак сам факт родинних відносин ОСОБА_59 із позивачем не підтверджений. Щодо посилань апеляційної скарги про засвідчення факту родинних відносин між ним и ОСОБА_4 в заяві свідка ОСОБА_2 , то суд апеляційної інстанції критично ставиться до цього доказу, оскільки в ньому зазначено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем з приводу догляду за ОСОБА_4 , а не встановлення ступеня родинних відносин, про які відповідач як стороння людина могла знати тільки зі слів позивача.
Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами.
 Суд першої інстанції надав обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, врахував наявність у позивача труднощів в отриманні документів на підтвердження спорідненості зі спадкодавцем та з урахуванням принципу «балансу вірогідностей» дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту його родинних відносин з ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення родинних відносин між ОСОБА_28 та ОСОБА_4 не має, то також не має підстав для задоволення похідних позовних вимог в частині визнання за позивачем, як спадкоємцем після
смерті ОСОБА_4 права власності на квартиру та грошові кошти. 
Доводи щодо того, що ОСОБА_2 не могла успадкувати майно після смерті ОСОБА_4 , оскільки не є його родичем, не заслуговують на увагу, оскільки в рамках розгляду цієї справи не ставиться питання щодо правомірності спадкування після смерті ОСОБА_4 іншими спадкоємцями, а лише встановлюється факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем та як наслідок його право на спадкування за законом після смерті останнього.
З приводу викладених представником позивача в апеляційній скарзі заперечень на ухвалу від 22 жовтня 2024 року про відмову у поверненні до стадії підготовчого провадження. То як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом із позовом ОСОБА_3 звернувся до суду у травні 2023 року, а 01 липня 2024 року судом першої інстанції було закрито підготовче провадження. Таким чином у сторони позивача було більше ніж достатньо часу для подання доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку у своїй ухвалі від 22.10.2024 про відмову у поверненні до стадії підготовчого провадження для залучення доказів, яка надійшла до суду 21.10.2024 року.
З приводу подання позивачем доказів до суду апеляційної інстанції, то з огляду на положення ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, однак представником позивача не було достатньо вмотивано неможливість їх подачі під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції. Також слід звернути увагу, що підготовче судове засідання тривало більше року, а тому позивач мав змогу надати всі документи, наявні в нього на підтвердження позовних вимог. Крім того з наданих 
світлин не можливо встановити осіб на них зображених, позиція позивача була викладена в позовній заяві, а свідчення Дері відображені в заяві свідка.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень процесуального права, які б у розумінні ст. 376 ЦПК є обов`язковою підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції або скасування ухвали від 22.10.2024 року. 
Не виконання ухвали суду приватним нотаріусом Шрамко В.В. щодо надання інформації про отримання свідоцтва на спадщину ОСОБА_2 та наявності чи відсутності інших спадкоємців не впливає на правильність висновків суду першої інстанції. Представник ОСОБА_2 в апеляційній інстанції підтвердив, що ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримувала.
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи по суті норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не має.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хомича О. О. залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2025 року.

Судді: