КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 361/2074/23
провадження № 22-ц/824/2553/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
20 червня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1   - адвоката Сідько Світлани Іванівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року в складі судді Петришин Н. М.,
 
встановив:
 
15.03.2023 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18.06.2014.
З моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за  своєю  правовою природою  є змішаним договором  і містить в собі умови  договору  банківського  рахунку  (ст. 1066  ЦК  України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК  України).  
Відповідно  до виявленого  бажання,  відповідачу було  відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі,  що зазначений у довідці  про зміну  умов кредитування   та обслуговування   картрахунку.
Для користування кредитним  рахунком  відповідач  отримала кредитну  картку. 
АТ КБ  «ПриватБанк» в повному  обсязі  виконав свої зобов`язання,  надав  відповідачу  можливість  розпоряджатися  кредитними коштами на  умовах,  передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач не виконав взяті на себе  зобов`язання погашати заборгованість за  кредитом, процентами, а також сплачувати комісії  на  умовах,  передбачених цим договором, у зв`язку з чим станом  на 23.02.2023 виникла заборгованість в сумі 30 666, 81 грн, яка складається з: 25 412, 28 - заборгованість за кредитом; 5 254, 53 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Посилаючись на вказані обставини  позивач просив суд  стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі  30 666, 81 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового  збору у розмірі  2 684 грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2014 у розмірі 25 412, 28 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 227,70 грн.
10.09.2024 представник ОСОБА_1  - адвокат Сідько С. І. через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Посилається на те, що позовні вимоги заявлено поза межами строку позовної давності, про застосування  якої  заявлено відповідачем.
Висновок  суду  першої інстанції  про те, що 12.08.2022 ОСОБА_1 внесла 1 000  грн на погашення заборгованості, що свідчить про переривання строку позовної давності,  вважає  необґрунтованим. 
На думку  відповідача, факт поповнення  нею своєї банківської карти на суму 1 000  грн  жодним чином не  впливає  на  перебіг  строку  позовної давності. 
Крім того, відповідач не погоджується із сумою тіла кредиту, яку просив стягнути  позивач, вважає розрахунки позивача не вірними. 
Судом першої інстанції не було враховано, що позивач на свій розсуд збільшував тіло кредиту, при цьому штучно збільшував його за рахунок пені та відсотків (тобто відсотки та пеню приплюсовував до основного тіла кредиту),  а потім на нього нараховував відсотки, що вбачається із доданих ним документів до позову.
07.10.2024 представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рура Н. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року без змін.
Зазначила, що 05.10.2021 заборгованість по кредитному договору була відсутня.
06.10.2021 відповідач використала суму кредитного ліміту та не повернула в повному обсязі кредитні кошти у строки визначені договором, у зв`язку з чим починаючи з 01.07.2022 виникла прострочена заборгованість. 
Як видно з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, заборгованість станом на 31.05.2015 була відсутня, заборгованість станом на 30.06.2019 складалась лише з поточної заборгованості, яка була погашена відповідачем. 
Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23.02.2023, яка виникла з 01.07.2022, тобто в межах строку позовної давності.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем  не  пропущено строк позовної давності.  
Зазначає, що відповідачем не надано жодних контр розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком.
 Судом першої інстанції задоволено позов частково та стягнуто тіло кредиту у розмірі 25 412,28 грн - саме у тому розмірі, яке було використано відповідачем, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України в редакції, що  діяла  на  час відкриття апеляційного провадження  у справі,  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому   задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що 18 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
До анкети-заяви банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних  карт «Універсальна»; витяг із Умов та правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи.
Розмір кредиту, процентів за користування коштами та порядок їх нарахування у договорі не зазначено.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1   укладено кредитний договір № б/н, за яким надано кредитні картки: НОМЕР_1 , строк дії - 01/11, тип - картка WGMMS DebitMasterCard Gold;  НОМЕР_2 , строк дії - 04/18, тип -  карта Універсальна Gold; НОМЕР_3 ,  строк дії - 03/22, тип -  карта Універсальна Gold.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відомо про старт карткового рахунку №   НОМЕР_1 .  18.06.2014  відбувалася  зміна кредитного ліміту  - встановлено кредитний ліміт 2 600 грн, 07.10.2014 -  збільшено  кредитний ліміт  до  10 000  грн, 26.02.2018 -  збільшено  кредитний ліміт  до  20 000  грн, 16.10.2020 -  збільшено  кредитний ліміт  до  25 000  грн, 14.08.2021 - зменшено кредитний ліміт - 24 800 грн, 13.10.2014 - зменшено кредитний ліміт  до 27 763, 74 грн, 09.02.2022 - зменшено кредитний ліміт - 0, 00 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» додано виписку за договором № б/н станом на 01.03.2023 за період із 18.06.2014 до 01.03.2023, яка містить відомості щодо наступних кредитних карток: № НОМЕР_1 ;  № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 .
Згідно з розрахунком банку за період з 01.07.2019 до 23.02.2023 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором від 18.06.2014 у розмірі 30 666, 81  грн, з яких:  25 412, 28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 254, 53 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Перевіривши доводи апеляційної  скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що уклало з ОСОБА_1 договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що така заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банка www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, й те, що вона зобов`язується виконувати його умови.
ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», навпаки, в поданій  нею апеляційній  скарзі  вона підтвердив факт отримання кредитних коштів, проте не погоджується з сумами, про які зазначає банк.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» довело існування між сторонами кредитних правовідносин, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк зазначав про наявність у ОСОБА_1  станом  на  23.02.2023 заборгованості за кредитним договором від 18.06.2014 у розмірі 30 666, 81  грн, з яких:  25 412, 28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 254, 53 грн - заборгованість за відсотками користування кредитом.
Відмова суду  першої інстанції  у задоволенні  позову  про стягнення  5 254, 53 грн заборгованості за відсотками користування кредитом сторонами не  оскаржується,  а тому  рішення  суду  в цій частині  не  є предметом  апеляційного  перегляду.
Ухвалюючи рішення  про задоволення  позову  в частині  стягнення  заборгованості за  тілом кредиту  в сумі  25 412,28 грн  суд першої інстанції  виходив з того,  що  фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а тому позивач  вправі звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредиту.
Посилання представника відповідача на пропуск строків позовної давності не були прийняті судом до уваги, оскільки з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості станом на 23.02.2023, видно, що ОСОБА_1 12.08.2022 внесла 1 000 грн на погашення заборгованості, що свідчить про переривання строків позовної давності.
Апеляційний суд  не може  повністю погодитись  з висновками суду  першої інстанції.
Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, станом на 05.10.2021 року  заборгованість  у відповідача  була  відсутня, з позовом  банк звернувся у березні  2023 року,  а тому доводи відповідача  про те, що по заявленим вимогам  пропущено  позовну  давність  є необґрунтованими. 
Разом з тим, як вбачається  з матеріалів справи, 05.11.2021 відповідачу зменшено  кредитний ліміт до суми  24 763,74 грн.
Позивачем жодним чином не обґрунтовано існування  невиконаних відповідачем  зобов`язань з неповернення отриманих нею коштів в розмірі, який перевищує суму кредитного  ліміту, а саме в сумі  25 412, 28 грн.
Перевіряючи позовні вимоги в частині існування невиконаних зобов`язань щодо повернення  тіла кредиту, проаналізувавши надану банком виписку по рахунку  відповідача,       судом  встановлено,  що  відповідачем  за період з  06.10.2021  по  01.03.2023  використано кредитних коштів на  загальну  суму  24 763,74 грн. 
При цьому за період з  06.10.2021  по  01.03.2023  здійснено зарахування кредитних коштів на загальну суму 8 352 грн (а.с. 74 зв.).
Різниця становить  16 411,74 грн. 
У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна  скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом зменшення  суми стягнення  з  25 412,28 грн  до  16 411,74 грн. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
АТ  КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено 2 684 грн судового збору,  а ОСОБА_1   за подання  апеляційної скарги - 2 673,24 грн.
Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 53,52 %, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з  відповідача в  розмірі 1 436,48  грн.
Враховуючи часткове задоволення вимог  апеляційної  скарги,  понесені  відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню  в розмірі 1 242, 52 грн  (46,48%).
Керуючись статтями  367, 374, 376 , 381-384 ЦПК України  апеляційний суд
 
Постановив: 
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   - адвоката Сідько Світлани Іванівни задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі  25 412 грн 28 коп. та судового  збору  в розмірі  2 227 грн 70 коп.  змінити.
Зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк», з  25 412 грн 28 коп. до 16 411 грн 74 коп., а  суму судового  збору з 2 227 грн 70 коп. до  1 436 грн 48 коп.
В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року в частині стягнення заборгованості за тілом  кредиту  залишити без змін. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної  скарги в сумі 1 242  грн 52  коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає, крім випадків,  зазначених  у  п.  2 ч. 3 ст. 389  ЦПК  України.
 
Суддя-доповідач                                                                             Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                                          Т.  І. Ящук