ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5507/25 Справа № 201/12360/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, 
- за апеляційною скаргою Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 03 березня 2025 року,- 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
04 жовтня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.
В обґрунтування позову посилаючись на те, що, між відповідачем та КП «Теплоенерго» ДМР 10.06.2012 укладено Договір № 060356 про постачання теплової енергії. Позивачем на виконання умов Договору надавалися послуги з теплопостачання об`єктів відповідача по АДРЕСА_1 , але належної своєчасної оплати в повному обсязі не надходило, зокрема за період з квітня 2019 року по грудень 2022 року утворилася наступна заборгованість: 43046,24 грн. - основний борг, 3% річних 2753,65 грн., 7413,76 грн. - інфляційні втрати, 9709,97 грн. - пеня, а всього, 62923,62 грн. Тобто предмет позову становлять вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги теплопостачання, що утворилася внаслідок порушення строків їх оплати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 03 березня 2025 року в задоволенні позовної заяви Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
31.03.2025 року від Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 03 березня 2025 року та винесення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що станом на дату звернення до суду із позовною заявою у цій справі, жодних законодавчо встановлених обмежень для нарахування пені, 3% річних, інфляційних збитків та пред`явлення позовних вимог про їх стягнення не встановлено. Тому, вважає, пред`явлення позовних вимог у стягненні пені, 3% річних та інфляційних збитків обґрунтованими, та такими, що підлягають повному задоволенню.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
12.05.2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Логвінова С.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
14.05.2025 року від Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надійшлавідповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить суд, задовольнити апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2025 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 62923,62 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено. 

Між відповідачем та КП «Теплоенерго» ДМР 10.06.2012 укладено Договір № 060356 про постачання теплової енергії. Позивачем на виконання умов Договору надавалися послуги з теплопостачання об`єктів відповідача по АДРЕСА_1 .
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з квітня 2019 року по грудень 2022 року утворилася наступна заборгованість: 43046,24 грн. - основний борг, 3% річних 2753,65 грн., 7413,76 грн. - інфляційні втрати, 9709,97 грн. - пеня, а всього, 62923,62 грн.
З матеріалів справи вбачається, що сума основної заборгованості погашена відповідачем під час розгляду справи в добровільному порядку.
Разом з цим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги – забороняється.
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405, вказаний мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги було скасовано.
Таким чином, нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року є незаконним.
Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).
Натомість, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 383 була прийнята Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2023, якою продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року.
Верховний Суд у Постанові від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тобто, строк позовної давності для стягнення пені, штрафу минув 30.06.2024, у зв`язку з чим вимога про стягнення неустойки не підлягає задоволенню.

Відтак, з урахуванням погашення заборгованості за основним боргом, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд першої інстанції вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведені позовні вимоги належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 03 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: