Справа № 462/6798/24                                         Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/423/25                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                25 липня 2025 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:
У серпні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк (далі – АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.09.2023 року у розмірі 31165 грн. 87 коп., з якої станом на 14.08.2024 року: 25041 грн. 77 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 6124 грн. 10 коп. – заборгованість за простроченими процентами.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01.09.2023 року відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови кредитування, зокрема: тип кредиту та розмір кредитного ліміту – відновлювальна кредитна лінія до 200000 грн.; тип кредитної карти – «Універсальна»; строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка (річні проценти) – 42,0%; проценти по ч.2 ст.625 ЦК України – 60,00% та інш.
Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент – кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії – 09/27, тип – Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.
Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно з Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструмента для здійснення операцій за рахунком.
Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував проценти за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, яка станом на 14.08.2024 року складає 31165 грн. 87 коп., з яких: 25041 грн. 77 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 6124 грн. 10 коп. – заборгованість за простроченими процентами.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25041 грн. 77 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту, та 1946 грн. 39 коп. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просив його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами в розмірі 6124 грн. 10 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.
Вважає, що рішення в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Позивач вважає, що суд незаконно відмовив у стягненні заборгованості по процентах, виходячи з того, що на період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за статтею 625 ЦК України, оскільки, згідно з розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, банком нараховувалась заявлена до стягнення сума заборгованості по процентах за користування кредитними коштами з розрахунку 42,0% річних, а не проценти від простроченої суми заборгованості за процентною ставкою 60,0%.
Позивач вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у сукупності і не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.07.2025 року, є дата складення повного судового рішення – 25.07.2025 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку – АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи встановлено, що 01.09.2023 року відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.25-37) та, відповідно, своїм підписом погодив наступні умови кредитування (п.9.2), зокрема: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія; тип платіжної картки – Картка «Універсальна»; розмір кредитного ліміту для карт «Універсальна» – 200000 грн.; строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка (річні проценти) – 42,0% для карт «Універсальна»; тип процентної ставки – фіксована. 
Відповідач користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку позичальника (а.с.22-24).
З наданого позивачем розрахунку (а.с.20-21) встановлено, що у спірний період банк нараховував відповідачу лише проценти за користування кредитом за ставкою 42,0% річних (3,5% в місяць), що в повній мірі відповідає погодженим з відповідачем умовам кредитування і положенням закону.
Нарахування процентів по статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання у спірний період банком не здійснювалося. 
Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував заборонні приписи закону щодо нарахування підвищених процентів по статті 625 ЦК України, що призвело до помилкових висновків суду при вирішенні спору в оскаржуваній частині рішення, тому рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 6124 грн. 10 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.
Відповідно до статті 141 ЦПК України та враховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом – задоволення позову позивача в повному обсязі, рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», шляхом його збільшення до 2422 грн. 40 коп.
В решті, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому підлягає залишенню без змін.
Окремо підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 грн. 60 коп., у зв`язку із задоволення апеляційної скарги позивача в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3, 4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 6124 гривень 10 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по процентам у розмірі 6124 гривень 10 копійок за кредитним договором б/н від 01.09.2023 року.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», змінити, збільшивши його до 2422 гривень 40 копійок.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 гривень 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 25 липня 2025 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк 
       
                                        А.В. Ніткевич