Справа № 128/1673/25
Провадження № 22-ц/801/1472/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року	Справа № 128/1673/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Васильєвої Т. Ю. від 12 травня 2025 року про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

встановив:

       У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, за якою просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу, 3 % річних та суму інфляційних витрат.
       Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.        
       Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не надав копію письмового договору між сторонами, яка відповідала б вимогам статті 163 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Зазначений Типовий договір розподілу природного газу, долучений до заяви, не містив дати підписання, реквізитів та підписів сторін, що не дозволяло вважати його укладеним у письмовій формі. Суд також роз`яснив, що за відсутності такого договору стягувач може звернутися до суду в порядку позовного провадження.
       В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалося на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у видачі судового наказу, посилаючись на відсутність письмового договору, що суперечить нормам Кодексу газорозподільних систем, який не вимагає двостороннього підписання для укладення публічного договору розподілу газу. Факт приєднання до договору та споживання послуг підтверджується діями споживача, такими як оплата рахунків та зміна показань лічильника. Крім того суд першої інстанції порушив процесуальні норми, не звернувшись за інформацією про місце проживання боржника. 
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що заявник не надав копію письмового договору між сторонами, яка відповідала б вимогам статті 163 ЦПК України. Зазначений Типовий договір розподілу природного газу, долучений до заяви, не містив дати підписання, реквізитів та підписів сторін, що не дозволяло вважати його укладеним у письмовій формі. 
       Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
       Наказне провадження – один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.
       Згідно зі статтею 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. 
       З заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, установленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
       Відповідно до пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
       Частиною першою статті 167 ЦПК України установлено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, – протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
       Статтею 163 ЦПК України встановлено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено частиною першою статті 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.
       Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного у письмовій (у тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
       За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
       У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії на підтвердження заявлених вимог надало до суду, зокрема розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 від 19 березня 2025 року та довідку про фактичний обсяг споживання природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2023 року.
       Пунктом 4 глави третьої розділу VI Кодексу газорозподільних систем установлено, що договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та / або у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. 
       Відповідно до пункту 7 глави третьої розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, оплати рахунку Оператора ГРМ та/ або документально підтверджене споживання природного газу. 
       Факт споживання газу боржником та укладення ним договору розподілу підтверджуються зміною показань газового лічильника, яка відображена у поданому заявником суду розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги.
       Згідно з пунктом 1.3 Типового договору розподілу природного газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, які не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та / або сплата рахунка Оператора ГРМ, та / або документально підтверджене споживання природного газу.
       Відтак між ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ОСОБА_1 укладено договір розподілу природного газу на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.
       Враховуючи, що вказаний договір є публічним, розміщеним на веб-сайті ТОВ «Газорозподільні мережі України», тому долучення його письмової копії до заяви про видачу судового наказу не вимагається. 
       Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є помилковим.
       Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Delcourt v. Belgium» указав, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
       У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
       Враховуючи викладене, підстави, визначені статтею 165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за послуги з розподілу природного газу, відсутні. 
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи (стаття 379 ЦПК України).
       З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

        Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.
       Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       
       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. В. Ковальчук

                                                                               Т. Б. Сало